Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Doamnelor și domnilor, ne apropiem de Marrakech, Maroc.
Ora locală este 15.30.
Pentru aterizare, cuplați-vă centurile de siguranță…
IUBIRE ÎN MAROC
Mulțumesc.
MESAJ VOCAL MONA
Katherine, sunt Mona.
Cred că azi te duci la acea întâlnire.
E minunat.
Știu că asemenea întâlniri sunt mai mult distracție decât muncă.
Voiam să-ți reamintesc de termenul-limită.
Ar fi o tragedie dacă nu respectăm data publicării și, pentru asta,
ne trebuie ciorna ta înainte de…
Mulțumesc.
- Madame, bine ați venit la Kasbah A'shab. - Bună!
Eu sunt Hamid.
Unde e bagajul dv.?
Undeva între JFK și aici.
S-a pierdut.
O să fiu optimistă și o să spun că s-a rătăcit.
Madame Benzakour regretă mult că nu vă poate întâmpina.
E la cină cu ceilalți oaspeți.
Aici e camera dv.
Este veche. După dv.
Doamne!
Am confirmat prea târziu.
Credeam c-o să mă cazeze în debara.
Madame Benzakour a insistat să vă dea cea mai bună cameră.
Pe cine a ucis?
E minunat.
Vă aștept afară.
Când sunteți gata, vă conduc la cină.
Nu, nu vin la cină.
Sunteți sigură? Madame Benzakour voia să vă salute.
Hamid, sunt foarte obosită.
Crezi că, dacă aș lua camera cea mai mică,
aș putea evita activitățile de grup?
Am venit aici doar ca să lucrez.
Nu e o problemă.
- Noapte bună, madame. - Noapte bună. Katherine.
- Poftim? - Nu-s o madame.
Doar Katherine.
Prea bine.
KASBAH A'SHAB ÎNTÂLNIREA INTERNAȚIONALĂ A SCRIITORILOR
UGO JACONELLI
Doamne, Owen!
Ce căutăm noi aici?
Nu mă întreba pe mine. Eu te-am urmat.
Bună, Lily Kemp!
Ai reușit!
Bine ai venit. Sunt Fatema Benzakour.
Mă bucur să te cunosc.
Și Owen, da?
Eu sunt.
Veniți să vă arăt împrejurimile.
Încă mai așteptăm câțiva oaspeți,
dar toți ceilalți scriitori vor veni aici la cină.
Aceasta e kasbah principală.
Dar vouă vă dau o cameră din grădină.
Pe aici, vă rog.
Dacă vreți ceva din bucătărie,
întrebați pe oricine și o să vă ajute.
- În regulă. - Bine.
Hamid, le-ai dus valizele în cameră?
- Da, madame. - Mulțumesc.
- Bună. - Salut.
Fatema, e incredibil!
Mulțumesc.
Totul e de pe vremea străbunicului.
În afară de saltea, care e nouă.
- Bine. - Vă las să despachetați.
Cocteiluri pe terasă la 18.00.
Mulțumesc că m-ai invitat. E o mare onoare.
Ba pentru mine e o onoare! Pe curând.
Ce zici?
Doamne!
Ce tare!
Owen, ce priveliște!
Ce departe se vede!
Ce noroc pe noi să fim aici!
Pe ea o cunosc.
Da. Încă nu-mi vine să cred că e adevărat.
Mie-mi vine.
BUNĂ UITE NIȘTE ANUNȚURI
Ce naiba…
MESAJ VOCAL E
Da.
De ce primesc anunțuri imobiliare de la un număr necunoscut?
I I-am dat unui agent.
Nu poți să dai oricui numărul meu.
Înainte să pleci ai zis că îți cauți casă.
Sunt ocupată. Scriu.
Dacă te muți când termini cu scrisul,
o să stai aici pe veci.
Niciunul nu vrea asta.
Știi cât de greu scriu la cartea asta?
De asta am venit până aici, ca să am liniște.
- Kath. - Mă concentrez.
Nu mă ajuți dacă-mi trimiți porcării imobiliare.
Nu mai e responsabilitatea mea să te ajut.
- Tu scrii cărți polițiste… - Da.
Despre crime, da.
Cât ți-a luat să scrii romanul grafic?
Am citit una dintre cărțile tale
și vreau să-ți spun că poți să scrii mai bine.
- În total, cam doi ani și jumătate. - Da?
Vorbim mai târziu.
Toți sunt nume importante, eu am scris ceva de citit la plajă.
O să se uite la mine,
o să vadă că-s o impostoare și o să mă alunge.
Ascultă.
Ai scris o carte grozavă.
- O să te descurci. - Mersi.
- Da. - O poveste polițistă. M-am plictisit.
Îmi pare rău.
Doamne! E Ada Dohan.
- Nu știu cine e. - A câștigat premiul Nobel,
- …fă-te că știi. - Bine.
Lily Kemp?
- Da. - Sunt Rafih Abdo.
Da.
- Memoriile tale… - M-am bucurat
să aud că vii. Mi-a plăcut cartea ta.
Doamne, eu… Asta…
Mulțumesc.
El e Owen.
- Bună, îmi pare bine. - Și mie.
Rafih a scris despre viața lui de copil-soldat în Libia.
- Da, ți-a plăcut cartea. - Da.
Pot să te întreb ceva despre cartea ta?
- În primul rând… - Bine.
Când ai scris-o?
Am început-o imediat după facultate…
Salut, amice.
Cum merge?
Bine.
Ficțiune sau non-ficțiune?
Poftim?
Ce scrii?
Niciuna.
Nu sunt scriitor. Mă ocup de finanțe.
Am venit cu Lily, iubita mea.
Să ghicesc.
Ți-a dedicat cartea?
Da.
N-aș fi reușit fără el.
Tâmpenii.
Poftim?
O carte dintr-un scriitor e ca un făt în pântec.
După ce a fost concepută,
nu mai poți face nimic să îi grăbești sau să îi întârzii sosirea.
Poți fi, cel mult, un accesoriu.
Ca un prosop fierbinte la clasa business.
Te-ai distrat?
Nu ai scos nicio vorbă.
Da.
Nu lua personal treaba aia cu prosopul fierbinte.
Îi place să șocheze.
Bine? Așa e ea.
Bine.
Grozav.
Îmi trebuie un somnifer.
Iei și tu unul?
Nu, trebuie să dau un telefon.
Da. Bine.
- Noapte bună. - Pa.
Ce?
Fir-ar să fie!
Haide!
La naiba!
Haide!
La naiba!
Slavă Domnului!
Eu sunt. Ei pot vorbi?
- Da, dar te-au așteptat. - Fă-mi legătura.
Bună, Owen.
Bună. Scuze. Am probleme cu semnalul. Acum sunt aici.
Bine, uite care-i treaba.
Am obținut acordul familiei lui pentru vânzare.
Sunt toți de acord, așteaptă vești de la noi.
După cum am zis, el vinde doar dacă rămâne director.
Deci trebuie să ținem cont de asta.
Da, ți-am văzut e-mailul. Am înțeles.
- Te anunțăm când e gata oferta. - Bine.
Bine. Voiam doar să fie clar.
Alo?
La naiba!
Bună!
Apă.
Semnal la telefon. E slab.
Da.
Bine.
Scuze.
Ai văzut cumva pe ce ușă am ieșit?
Nu.
- Scuze. - Nu face nimic.
Stai puțin.
- Scările sunt pe acolo. - Bine.
Acum știu unde sunt.
- Da? - Da.
Mersi. Altfel rămâneam pe acoperiș toată noaptea.
Cu plăcere.
- Noapte bună. - Pa.
Greșește aproape întotdeauna, nu? E 50%.
- Ai venit. - Bună!
- El e Owen.
A stat treaz ca să dea telefoane.
- Îl cunoști pe Rafih. - Bună.
Ei sunt Peng și Gunner.
Gunnar.
- Mă cheamă Gunnar. - Gunnar. Scuze.
A venit o reporteră care scrie un articol despre întâlnire.
Fatema i-a rugat pe câțiva să vorbească cu ea, dar eu nu trebuie s-o fac.
Ba sigur că trebuie.
Da? N-o să spui că te-am cărat până aici și apoi te-am părăsit?
Nu, e bine. Fă ce trebuie.
Nu e apă?
Îmi pare foarte rău.
Nu face nimic.
Încerc s-o repar imediat.
Minunat.
Dar, între timp, aș dori…
Aș vrea un loc liniștit unde să pot lucra.
Mă tem că azi o să fie multe activități în kasbah.
Da.
Dar avem o excursie.
- Nu. - Nu e nimeni.
E mult de mers, în mașină e aer condiționat.
Și, cireașa de pe tort,
șoferul nu vorbește engleza.
Bună dimineața.
- Da? Scuze. - Mașina asta merge la Chef…
- Da. - Da? Bine.
Bună.
Mulțumesc.
Doar noi?
Da.
Apropo, mă numesc Owen.
Katherine.
Loewe?
Da, știam că te cunosc de undeva.
Te văd adesea în pat.
Iubita mea îți citește mereu cărțile, iar poza ta e pe copertă.
- Așa că… - Da.
Când mă bag în pat, tu ești acolo și te uiți la mine.
Owen.
Vezi asta?
Trebuie să-i acord atenție 100%.
Adică să tac?
Te rog.
Bine.
Pe curând.
Da.
O clipă.
OWEN, AMICE…
PARTENERII TĂI NU M-AU CONTACTAT. E CEVA CE NU ȘTIU?
NU, E TOTUL ÎN REGULĂ. O SĂ-ȚI TRIMITĂ O OFERTĂ EXCELENTĂ.
- Da? - Da.
Bine.
- Bună. - Bună.
Sigur? Nu vreau să te deranjez.
Fac o pauză.
Bine.
Cum merge?
Merge.
Da?
Cum a fost până acum?
Bine, cred.
Mulțumesc.
- Vreau ce a luat ea. - Bine.
„Bine, cred”?
Ai făcut mii de kilometri pentru „bine, cred”?
Da, eu…
Vrei să-ți spun adevărul?
Întotdeauna.
Nu-mi place să călătoresc.
- Serios? - Da.
Toată treaba asta cu aeroporturi și avioane și…
Lumea spune mereu că e o experiență care te transformă.
Te duci într-un loc nou și exotic, devii un om nou și exotic.
Dar, când ajungi acolo, nu ești nici nou, nici exotic.
Ești tot tu.
Așa este.
Flaubert spunea că scopul călătoriilor e să ne facă smeriți.
Da?
Să ne arate ce loc mic ocupăm în lume.
Am crescut cu patru surori.
Așa că știu cât de mic sunt.
Bine.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
- Bon appétit. - Mulțumesc.
Atunci, de ce ai venit?
Bună întrebare.
A fost invitată iubita mea, Lily.
Nu știu.
Îi trebuia cineva care să se ducă la cumpărături.
Ce ai luat?
- Vrei să vezi? - Sigur.
O grămadă de steluțe.
Da.
Niciodată nu sunt de ajuns.
- Pe bune? - Habar n-am.
Și tu?
Cum ți-ai petrecut ziua?
Bine, cred.
Cum ar fi să locuiești aici și să nu-ți placă albastrul?
Cui nu-i place?
Eu l-aș lua la bătaie.
Ți-ai folosi timpul și energia în mod util.
- Nu-i așa? - Da.
Unde mergem acum?
Într-un loc nou și exotic.
Tu de ce ai venit cu avionul la mii de kilometri?
Termin o carte.
Îmi trebuia un loc unde să scriu.
Nu poți termina acasă?
Nu.
Ai început-o acasă?
Da.
Și ce s-a schimbat?
Scuză-mă.
Scuze, vorbiți engleza?
- Da. - Mulțumesc.
Mi-am pierdut bagajul și am nevoie de lenjerie.
Sigur, veniți cu mine.
Ce…
Ce s-a întâmplat?
Tu ai înțeles?
Cred că are probleme la motor.
Minunat.
Nu vezi așa ceva în fiecare zi.
Ți se pare normal?
Nu.
Sigur că nu.
Doamne!
- Bună. - Bună.
Bună. Cum merge?
Am…
Minunat.
Dle, madame. Sunt Sisi, fratele lui Aziz.
Mașina are o mică problemă ușor de reparat.
Vă rog să veniți cu mine, vă duc cu mașina mea.
Să venim cu tine?
- „Ușor de reparat”? - Da. Cu mașina asta.
O să fie o vizită rapidă?
Fiindcă ai zis că mașina se repară repede.
Da, o să fac tot ce pot ca s-o repar.
Și, dacă nu, când ajungem acasă la noi,
- …mama se va bucura. - Bun.
O să gătească pentru voi tot timpul. Așa face când avem musafiri.
- Gătește, gătește… - Tot timpul?
- Bună! - Bună!
Oare știi cât o să dureze? Ne-ar putea lua altcineva.
Nu e nevoie.
Fratele meu a sunat la kasbah. Le-a zis că întârziați.
Așa că vă rog să mă urmați, bine?
Vă rog.
Da. Bine.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Owen. Shee-th?
- Eu sunt Mohammed. - Mohammed.
Eu, Katherine. Tu?
Cum te cheamă?
Tu. Tu? Ești Katherine?
Ce frumos bebeluș!
Felicitări!
Îmi place.
Perfect.
Nou și exotic.
Da.
Da, puțin.
Pot să te întreb ceva?
Da.
Întâlnirile și chestiile astea…
sunt importante pentru un scriitor?
Foarte!
Nici nu e nevoie să scrii.
Călătorești, te duci la conferințe,
stai cu oameni care se îmbată și vorbesc doar despre ei.
Ai noroc că poți participa la așa ceva.
Nu, doar că…
E primul roman al lui Lily și…
- Da, a avut succes. - Da, mult succes.
Nu mai publicase nimic.
Și, peste noapte, a devenit autoare de bestseller.
E o tranziție dificilă.
Cum se descurcă?
Se descurcă.
E o schimbare importantă.
Totul pare diferit.
Și ea pare…
Nu știu.
Diferită.
Da, eu…
E totul în regulă.
Nu cunosc cazuri în care chiar totul să fie în regulă.
Probabil că nu.
Și ce o să faci cu toate stelele alea?
Sunt pentru apartament, cred.
Ca să-l decoreze?
Nu știu. Cred c-o să decoreze ceva.
Da, înțeleg.
A fost o zi plăcută.
Mulțumesc.
Eu îți mulțumesc.
Mă duc să văd care-i treaba.
Vrei să vii și tu?
- Nu-mi trebuie. Noapte bună. - Noapte bună.
Bună! Te-ai întors.
Începusem să-mi fac griji.
- Arăți bine. - Ai plecat.
- Cum merge? - Bine.
Vino și ia loc.
Bună.
- E voie? - Da.
Toată lumea e grozavă. Owen, îi ador!
Ce se petrece aici?
E o chestie marocană.
Poți încerca și tu.
Nu-mi trebuie.
Ce se întâmplă aici?
Reportera știa mai multe despre mine decât credeam.
Se pare că vânzările mele în Europa au fost foarte bune.
Sigur că au fost.
Tu cum ești? Ce ai făcut azi?
Te-ai simțit singur?
Da, puțin.
De fapt, nu. Mai era cineva în excursie.
Cine?
Scriitoarea care-ți place. Katherine Loewe.
Katherine Loewe?
Nu este aici.
Ba este.
Ți-ai petrecut ziua cu ea?
Parțial.
Nu toată ziua. Am fost și pe cont propriu.
De ce nu mi-ai spus?
Îți spun acum.
Așa e.
Despre ce ați vorbit?
Nu prea am vorbit.
Owen, e ca și cum…
Ce?
Închipuie-ți că aș fi stat o zi cu Warren Buffett
și, când m-ai întreba ce am vorbit,
ți-aș zice:
„Nu prea am vorbit.”
Nu mă interesează Warren Buffett.
Grozav.
Oferta e gata. Așteptăm contraoferta.
Fermierul ăla tot mai vrea să stea pe capul nostru?
Da. A spus-o de la început.
Pentru el e important să rămână director.
Dar îi dăm deja 15% din profituri după extracție!
- Familia lui a plecat. Ce-i mai pasă? - Înțeleg.
Doar că e foarte important pentru el.
Până acum nu s-a mai ocupat de afaceri.
Ai găsit o proprietate minunată.
Ajută-l pe tip să înțeleagă cum stă treaba.
Bine. Să-mi spui când avem un răspuns.
Vei fi primul care află.
Pa.
Așa nu se poate. Adică…
Îmi trebuie doar un loc liniștit.
Sincer, nici nu trebuie să fie frumos.
Lucrez cel mai bine în locuri mizerabile.
Practic, o debara ar fi ideală.
Orice.
Perfect.
Madame Benzakour nu s-ar bucura că lucrezi într-o debara…
Atunci, hai să nu-i spunem.
Ce părere ai?
E bine.
Mulțumesc, Hamid.
Te-am lăsat.
Ce frumos e!
Doamne!
E minunat!
Owen, cât de veche crezi că e?
Doi-trei ani?
Cum să nu!
Ce tare!
Deci partea asta se numea Qubbat al-Khayzurān.
I s-a dat numele după concubina favorită a sultanului.
Da?
- Avea propria ei aripă. - Da.
Cred că celelalte concubine erau ofticate.
Aveți așa ruine în Libia?
Da, avem.
Avem ruine romane, bizantine.
Când eram mic, mă jucam… Cum se cheamă jocul în care te ascunzi?
- V-ați ascunselea. - Da.
De-a v-ați ascunselea. Mă jucam în amfiteatre antice.
Ce tare!
Scuze. Trebuie să răspund.
- Scuze. - Nu-i nimic.
AGVA este încă la 5.200 pe acru.
Oferta noastră inițială e mai mult decât generoasă.
Pare corectă. Nu înțeleg care e problema.
Dacă-s tâmpeniile cu ecologia,
zi-i că nu ne poate impune mai multe restricții decât guvernul.
Măgarul! Să zică mersi!
Vorbește cu el, Owen.
Bine, e logic. Are încredere în mine.
Îi spun să facă o contraofertă dacă vrea să avansăm.
Ține-ne la curent.
- Bună. - Scuze, era de la muncă.
Poftim?
Owen, cu ce te ocupi?
Capitaluri private.
Și ce înseamnă?
Investim în bunuri a căror valoare va crește.
Acum cumpăr o proprietate cu zăcăminte de cărbune.
Cărbune pentru minerit?
Practic, extracție.
Da, nu îl extragem noi.
Doar cumpărăm terenul ca investiție.
O să-l extragă în mod ecologic.
Am citit despre asta.
I se spune cărbune curat, dar tot rău este.
Sigur, dacă nu vrei să aprinzi luminile.
În caz contrar, îți trebuie o formă de energie.
Până când energia vântului, a soarelui și a apei nu va satisface cererea globală,
2.500 de acri de cărbune neexploatat sunt o investiție bună.
Da.
Scuzați-mă.
Era frumos să fi stat cu noi la prânz.
Știai că trebuie să lucrez.
Da, dar chiar trebuie să răspunzi la fiecare telefon?
Ceilalți nu-s pe telefon.
- Nici eu nu vreau asta. - Da.
Dar am șefi, un termen-limită și cinci ore diferență de fus orar.
Știu, doar că… Simt că nu ești aici cu mine cu adevărat.
Lily… Ba sunt aici.
Katherine.
În sfârșit, reușesc să te văd.
Îți mulțumesc că m-ai invitat.
Scuze că nu-s mai socială, mi-am pierdut bagajul…
Da, mi-a zis Hamid.
Îmi pare rău. E neplăcut.
Ador camera, e minunată!
Am fost…
- Îmi aduci ceva de băut? Mersi. - Da.
- Scuzați-mă. - Pa.
Vii la cină cu noi deseară?
Sigur că da.
- Contez pe tine. - Bine, o să vin.
Bine. Pe curând!
Mulțumesc de invitație.
Scuză-mă că te deranjez.
- E în regulă. - Aș vrea să mă prezint.
- Bună. - Sunt Lily Kemp.
Bună. Katherine.
- Îmi pare bine. - Și mie.
Cred că te-ai săturat să auzi asta,
dar Nici aici, nici în altă parte e o carte care mi-a marcat tinerețea.
M-a făcut să vreau să devin scriitoare.
Îmi cer scuze pentru asta.
Ba nu.
- Sincer, nu știu… - Mulțumesc.
O bere, te rog.
Așa că îți mulțumesc.
Sunt sigură că ți-ai fi găsit calea, cu sau fără carte.
Bună.
Vă cunoașteți, nu?
Owen, Katherine.
Da, ne-am cunoscut.
Am văzut niște fotografii într-o revistă.
Acum vreo doi ani. Cu ferma unde locuiai.
Cu…
Cum îl chema?
Nu, nu-ți amintești.
Oricum, era…
Părea o viață perfectă.
Scuzați-mă.
Bine.
Poftim?
Adică…
Nu e vorba să fii perfect.
De fapt, Nietzsche vorbea despre adevăr și despre sensul existenței.
- Existențialist francez. - Jean-Paul Sartre.
Nu. Femeia, iubita lui.
- Simone de Beauvoir. - Da.
Da! Bine.
- Foarte bine! - Oameni buni…
Să-i dăm bătaie. Haide!
Haide!
- Mama Lolitei. - Charlotte Haze.
Da!
Scriitor polonez. A scris în engleză.
- Conrad. - Joseph Conrad.
- Conrad. - Da.
Bun, e rândul meu.
- Da! - Da.
Lily Kemp.
O știu pe asta!
Numele adevărat al lui George Sand.
- Amantine-Lucile-Aurore… - Amantine-Lucile…
- Dupin. - Da!
- Dupin. - Da.
Gogol. Colecție de eseuri.
Ce gunoi!
Bine. Serile în cătunul de lângă Dikanka.
- Da! Foarte bine. - Grozav.
Felicitări!
Eroina lui Flaubert.
A murit vomitând fiere.
- Madame Bovary! - Da!
- Da. - Frumos!
Asta e tot, echipă.
Îmi place!
- E rândul tău. - Bine.
Așa.
Owen.
- Să nu ne dezamăgești. Hai! - Arată-ne.
- Să vedem ce ai. - Da.
Astăzi!
Nu e drept.
- Spune orice. - Nu e drept.
- Haide! - Hei!
Cred că erau mai mulți.
Erau cântăreți în…
Ba nu!
E din literatură, Owen, nu…
Ba nu, e muzică R&B.
- Nu se poate. - Ceva cu Aretha Franklin sau…
Nu te mai gândi la muzică!
- E un titlu? - Nu știu.
E un personaj? Rimează cu ceva?
- Habar nu am. - Înseamnă ceva?
Îți amintește de…
Nu mai e timp.
Scuze.
Nu-ți face griji.
- E în regulă. - Ce dezastru!
E în regulă.
Hei!
Iertați-l. Citește doar reviste de sport.
Bine. Și astfel am câștigat noi.
- Bine? - Bine.
Doamne! Bine.
Bun. Pe asta o știu.
Cartea din India care te învață cum să faci sex.
- Sex? - Kamasutra.
Sex bun?
Toată lumea știe.
Bună.
Ai rămas pe dinafară?
Da.
E gol?
Da.
Tu ai o cameră mai bună.
Da, desigur.
Îmi place cum ai decorat-o.
Mersi. După cum vezi, am făcut eforturi mari.
Cât crezi că ar costa toate astea, dacă am plăti noi?
Nu știu. O groază.
Dar e ciudat, nu?
E ciudat.
Pentru Pip, oricine naiba ar fi.
Un Pip e un cântăreț de acompaniament. Gladys Knight.
- Gladys… - …Knight and the Pips.
Mulțumesc. La asta mă gândeam.
- Noroc, Gladys! - Da, noroc, Gladys!
Pip e și un personaj dintr-un roman de Charles Dickens.
Marile speranțe.
Da. Probabil pe ăsta îl căutau.
Da, sunt de acord cu tine.
Și eu prefer „If I Were Your Woman”, nu Micuța Dorrit.
Pot să te întreb ceva?
Sigur.
Cum se descurcă bărbatul tău cu toate astea?
Cine a zis că am bărbat?
Wikipedia.
M-ai căutat?
Da, te-am căutat pe Google.
De ce?
Eram curios.
Ai fi putut să mă întrebi.
Da, dar acum nu mai e nevoie.
- Pentru că știu tot. - Da, desigur.
Ce anume?
Știu că ai publicat prima carte când erai încă la facultate.
Sincer, e o chestie insuportabilă.
Ușurel.
Am sărit lista de publicații. E prea lungă.
Și premiile la fel. Nenumărate.
Am priceput. Prolifică, plină de succes.
Apoi am trecut la informațiile personale și am aflat că ești cu un sculptor
care face chestii uriașe de metal care, nu știu de ce,
se vând cu sute de mii de dolari.
Și mai erau o grămadă de Wikicitate.
Ai multe Wikicitate.
Da.
E cea mai mare realizare din viața mea.
Dar, desigur, dacă vrei să mă cunoști cu adevărat,
trebuie să afli lucruri care nu sunt în Wikipedia. Nu?
De exemplu?
De exemplu… Să vedem.
Ce poreclă aveai în liceu?
Asta e o întrebare pe bune. Te întreb.
Care era porecla ta?
Cine a zis că aveam o poreclă?
Sigur aveai. Ești un tip cu poreclă.
- Nu poți ști asta. - Ba știu.
Haide!
Nu erai în echipa de fotbal american?
Cel care rezista la presiune.
Nu știu dacă aruncai mingea sau o primeai,
dar sigur erai cu mingea în ultimele secunde.
Și un asemenea tip are mereu o poreclă.
Nu-ți spun.
Ba da.
Mă pui să ghicesc?
Sigur.
Da?
Bine.
Chiar crezi că o să ghicești?
Sunt sigură că ghicesc.
Știu!
Ba nu știi.
Ba da.
Marele O?
Fugi de-aici!
Marele O, nu-i așa? Chiar așa?
Cum ai ghicit?
E incredibil!
Haide!
Dacă asta era porecla ta, majoretele
sigur te încurajau cumva.
Nu vorbesc despre așa ceva.
- Haide! - Nu.
Trebuie să-mi spui versurile.
Nu. Să vorbim despre porecla ta.
- Ce zici? - Eu nu aveam poreclă.
E clar.
Spune-mi versurile.
Bine.
Dați-mi un O! Dați-mi Marele O!
- Mulțumesc c-ai făcut asta pentru mine. - Doamne!
Vrei să știi care e partea cea mai rea?
Îți plăcea.
- Îmi plăcea. - Da.
Îmi plăcea la nebunie.
Normal.
De ce nu poți să-ți termini cartea acasă?
E o poveste lungă.
Da?
Am timp.
Da?
La naiba!
Nu am timp.
Îmi pare rău. Telefon de serviciu.
- Data viitoare? - Da.
Noapte bună.
Apropo, o aruncam.
Mingea.
Eram coordonator de joc.
Eu eram șeful pe teren, eu hotăram ce facem.
Bun! M-a sunat Dina.
Se pare că Random House vrea să-mi ofere un contract pentru două cărți.
Felicitări.
Nu înțelegi. Pentru viitoarele mele două cărți
trebuie să-mi facă o ofertă grozavă.
Nu doar câțiva sfanți, ca pentru liber-profesioniști.
E vorba de un ban grămadă.
Owen, e o veste grozavă!
După cum am zis, felicitări.
Îmi pare rău.
Te simți amenințat?
Vorbești serios?
Așa reacționezi tu la ideea că pot fi independentă financiar?
Doamne!
Ce e? Nu te credeam genul de om
amenințat de succesul meu.
Nici eu nu te credeam genul
care să râdă de mine în public
doar fiindcă nu am citit cartea potrivită de Dickens.
Se pare că amândoi aflăm lucruri noi aici.
Owen, era o glumă.
- Ție ți s-a părut amuzant? - Am glumit. Era un joc.
Jocurile-s amuzante, asta nu a fost.
Bine.
De unde știi că era Dickens?
Nu te mai recunosc aici.
Văd că ai o zi proastă.
Bine, ai voie. Înțeleg.
Dar eu nu am o zi proastă.
Ba e chiar o zi minunată!
Și vreau să rămână așa.
Așa că o să ies. Bine?
Să vii și tu când o să fii mai binedispus.
Bună dimineața, frumosule.
Du-te naibii.
Îmi pare rău.
Vrei să-ți aduc ceva?
Nu.
Bună.
Cum te simți?
Ești mai bine?
Puțin.
Rahatul ăla de sandvici!
Ce sandvici?
Am mâncat un sandvici în oraș.
Când ai fost în oraș?
Ieri.
Bine. În curând se pleacă în excursia peste noapte în deșert.
Chiar nu pot.
Nu face nimic. Du-te fără mine.
Bine.
Nu vrei în deșert?
De data asta, nu.
Tu?
L-am mai văzut.
Cred că e la fel.
Băiete!
Vrei o bere?
Recunoaște că ești blocată.
Nu-s blocată.
Îți dai seama mereu când e blocată.
Nu-s blocată.
Care e titlul?
Dacă nu ai un titlu, nu știi despre ce scrii.
Vrei să te ajut?
Știi care e soluția mea.
Care e soluția ta?
Trage-i-o sau ucide-l.
Când ești blocat în viață
sau în literatură…
trebuie să faci ceva irevocabil.
Moarte și sex.
Lucruri care nu pot fi anulate.
Tipa are un fund frumos.
Iubita ta.
Nu vorbi așa.
- E un compliment. - Ba nu, ești un pervers.
Eu și Katie era să ne căsătorim când eram de vârsta ta.
De ce n-am făcut-o?
Ugo, nu m-am gândit niciodată să mă mărit cu tine.
Probabil de asta.
Ați fost împreună mult timp?
Nu, eram prea tineri. A fost…
S-a terminat repede.
El încă te mai place.
E un fustangiu alcoolizat. Așa că…
- Îi plac toate. - Da.
Da.
Ieri m-ai urmărit.
Ba nu.
Ba da.
Te-am văzut în oraș.
Am fost acolo, dar nu te-am urmărit.
Atunci, ce făceai?
Cumpărături.
Ce cumpărături?
M-am dus la piață pentru…
un morman de mirodenii portocalii.
Frumos.
Ba nu. El părea beat criță
și am vrut să mă asigur că ești bine.
Și sunt?
Foarte drăguță.
- Sigur. La revedere. - La revedere.
Ce e cu mesajele alea?
Lucrez.
Cred că șefii mei sunt niște jegoși.
De ce?
E plicticos. Nu e interesant.
Ba pentru mine e. Spune-mi.
Am găsit o proprietate în Virginia, pe un zăcământ de cărbune.
Șefii mei s-au bucurat.
Le-am adus o afacere grozavă.
Deci e totul bine.
Dar?
Vânzătorul vrea să rămână acolo.
E proprietatea familiei lui
și nu vrea să vină unii din New York, să-i distrugă muntele.
I-am dat cuvântul meu.
Inițial, șefii mei au zis:
- „Sigur, nicio problemă.” - Bun.
Mă uit la e-mailurile astea
din care e clar că vor să scape de el.
Ce porcărie!
Da, chiar e o porcărie.
Cât de greu e să faci ce trebuie?
Pentru majoritatea e imposibil.
Da, când eram mică. Tu nu?
- Ba da. - Nu erai încântat?
Ce e cu mesajele alea?
Anunțuri imobiliare. Le urăsc.
Cine a inventat fraza „baie en suite” ar trebui să fie eviscerat.
De ce te uiți la case?
Îmi trebuie o casă.
Ce s-a întâmplat cu ferma?
Ne-am despărțit.
Tu și casa sau tu și sculptorul?
Ambele.
Cât timp ați fost împreună?
Paisprezece ani.
E mult. Ce s-a întâmplat?
E amuzant.
Practic, a făcut cancer.
Și…
Da, cancerul e mereu amuzant.
El e bine. O să fie bine.
Bun.
I l-au găsit devreme, poate fi tratat.
Dar am fost foarte speriați cam o lună,
care lui i-a ajuns ca să aibă o revelație.
Ce revelație?
Că și-a petrecut 14 ani cu cineva care…
Citez:
„Are un suflet incapabil să iubească.”
Doar nu crezi asta, nu?
Nu știu.
Evident, sunt suportabilă doar când nu scriu.
Și când nu scrii?
De asta e amuzant.
Nu?
Așadar, ești blocată?
N-aș folosi cuvântul ăsta.
Atunci, cum ai spune?
„Blocată.”
Antrenorul meu preferat spunea:
„Dacă ceva nu se obține cu trudă, înseamnă că nu merită.”
Da? Nu știu.
Cred că uneori îți pică din cer ceva grozav.
S-au întors din deșert.
Noapte bună.
- Ascultă. - Da.
În orice caz…
Cred că ești foarte suportabilă.
Noapte bună, Owen.
Owen, ce problemă ai? Nu ai scos o vorbă.
Scuze, dar dormeai ca să-ți treacă mahmureala.
Cred că te-ai supărat fiindcă mă distrez.
De când am venit aici ai stat mereu deoparte și…
Nu sunt eu cel care scuipă cuvinte pompoase,
se droghează în fiecare seară și umblă gol pușcă.
La asta te gândeai tu
când ai renunțat la ocazia de a vedea Deșertul Sahara?
Aveam intoxicație!
Dacă nu era aia, ar fi fost alta.
Mereu găsești un mod de a strica lucrurile care-mi plac.
Ce am stricat?
De exemplu, excursia asta.
Aiurea.
Toate chestiile astea pe care brusc nu le mai suporți la mine…
Nimic nu e nou.
Așa sunt eu. Mereu am fost așa.
Înainte era bine.
Ba nu era bine.
Mereu m-a deranjat
că nu citești ficțiune și nu apreciezi arta.
Doar că nu spun nimic, ca să nu te simți complexat.
Mulțumesc că ești așa de delicată!
Owen…
Toate lucrurile astea…
Pentru mine sunt calități de bază ale unei persoane.
Iar pe tine parcă te enervează.
Nu știu ce vrei de la mine.
Uneori cred că nici tu nu știi ce vrei. Punct.
Ai dreptate.
Distracție plăcută. N-o să te mai încurc.
Grozav.
NU-MI PLACE TREABA ASTA. I-AM DAT CUVÂNTUL MEU.
E VORBA DE AFACERI, NU DE PLĂCUT.
O SĂ FIE BINE. SE ÎMBOGĂȚEȘTE.
ȘI TU LA FEL.
VACANȚĂ PLĂCUTĂ.
DE ACUM ÎNCOLO NE OCUPĂM NOI.
Bună!
Ești bine?
Ți-e sete?
Nu pot să mă descurc dacă-s treaz, așa că m-am îmbătat.
Care e problema?
Doar…
Cum e corect să-ți trăiești viața.
Da.
- Chestii simple. - Da.
După mine, ai două opțiuni.
Asta e abordarea mea normală.
Adică?
Când ți-e greu, devii mai dur.
Da.
Dacă ceva nu e greu de obținut, nu merită să-l ai.
Da.
Și cealaltă care e?
Ai grijă.
M-aș putea îndrăgosti de tine, băiete.
Cum mi-ai zis?
Băiete.
Bine.
Owen, nu e o critică.
Bine de știut.
Mersi.
Owen.
La naiba!
Bună.
Te-am căutat.
Când m-am trezit azi
și tu nu erai acolo…
Am crezut că ai plecat.
Că…
ai renunțat la relația noastră.
Știu că ne-am purtat aiurea.
Mă rog. Eu m-am purtat aiurea.
Dar mai știu și că…
amândoi am fost nefericiți.
Tu ai fost nefericit.
Îți place de mine?
Nu-mi place de tine mereu.
Nici ție nu-ți place de mine mereu.
Nu sunt perfectă, știi asta. Și nici tu nu ești.
Poate că asta…
Poate că toate astea sunt…
Poate că așa e când ești împreună cu cineva.
Ar trebui să ne ducem acasă și s-o luăm de la început.
RAFIH TREBUIE SĂ TE MAI VĂD IAR AȘA
La naiba.
Vreau să-mi cer scuze pentru ieri-seară.
M-am îmbătat și m-am purtat ca un prost.
- Adevărul e că… - Uite…
Singurul lucru plăcut din excursia asta e că te-am cunoscut.
Și…
plec.
Mă duc să explorez.
Unde te duci?
Nu știu.
Dar cred c-ar trebui să vii și tu.
Mulțumesc.
Cu plăcere.
Așadar…
Ce facem, mai exact?
Nu prea știu ce facem.
Dar sunt fericit că o fac cu tine.
Și eu.
Hei!
Ia te uită, era și un pat!
Frumos!
Nu credeam că o să vii cu mine.
Nu?
Era nici să nu te întreb.
De ce m-ai întrebat?
Pentru că îmi placi.
Mă simt bine când sunt cu tine.
Mă simt din nou eu însumi.
De mult nu m-am mai simțit așa.
Și eu la fel.
Bună dimineața.
Lucrezi?
Puțin.
Cred că am rezolvat-o.
Da?
Peste noapte…
Cum să îmbin totul.
Peste noapte?
Da.
Uneori se mai întâmplă.
Înțelegi? Te uiți în altă parte și…
se rezolvă de la sine.
Probabil că ceea ce ai făcut înainte de a adormi
te-a ajutat.
Nu-i așa?
Ieri erai blocată, iar acum…
Dar nu cred că ai rezolvat chiar totul.
- Nu? - Nu.
Cred că ar trebui să vii aici și să te mai deblochezi.
- O măslină. Bine. - O măslină.
Știi că-mi plac măslinele. Așa că…
E bună.
Vrei să stai puțin singură azi?
Nu.
Nu mă deranjează. Pot să mă duc la plimbare.
Te las să lucrezi.
Nu.
Ești sigură?
Sunt sigură.
- Bine. - Da.
OWEN, AMICE, CARE-I TREABA?
ÎMI PARE FOARTE RĂU, DAVE.
N-O SĂ TE LASE SĂ CONDUCI COMPANIA.
POȚI SĂ ANULEZI AFACEREA.
Vrei să știi ce am făcut azi?
La fel ca mine, cred.
Da. Și…
Mi-am dat demisia.
Poftim?
Nu oficial, dar am pus lucrurile în mișcare.
Owen, e o veste mare!
Da.
Știi, te-am privit cum lucrai.
Erai fericită.
Chiar îți place ceea ce faci, nu?
Întotdeauna.
Chiar dacă nu ajung nicăieri.
- Da. - Îmi place.
Da.
Mie nu-mi place.
Nu-mi place cum lucrez acum.
Trebuie să înving cu orice preț, chiar dacă-i distrug pe alții.
Și nu vreau să mai fac asta.
Nu vreau să fiu așa.
Nu mai fac acest compromis.
Nu-l mai face.
Tu nu ești așa.
- Mă bucur. - Mersi.
Da. Cum te simți?
- Sunt îngrozit. - Poftim?
Ce carte a ta ar trebui să citesc mai întâi?
Nu e nevoie să citești nicio carte.
Ba vreau să o fac.
Faptul că lumea știe despre tine lucruri pe care eu nu le știu…
Urăsc asta.
Tu știi lucruri pe care ei nu le știu.
Ce anume?
Porecla mea.
Și care e porecla ta?
Nu-ți spun.
Știu și eu…
Ce-ar fi să mă mut aici?
Înțelegi?
Iau un apartament mic,
mă fac pescăriță.
Îmi place!
Da?
Pot să rămân și eu?
Chiar te rog!
Da! Te bagi?
- Mi-ar plăcea. - Grozav!
Atunci, așa rămâne.
Așa rămâne.
Știi la ce mă gândeam azi?
Schema cu fentă.
Ce este?
O schemă de pase în fotbalul american.
O folosești atunci când lucrurile nu merg așa cum vrei tu.
Ideea de bază e să ai încredere în instinctele tale.
Să găsești speranța într-o mare încurcătură.
Asta este.
Da.
Rahat! Geanta ta!
Cartea mea!
Oprește-te!
La naiba!
La naiba.
Îmi pare rău.
Doamne!
Ai o copie de rezervă?
Nu am copie de rezervă.
Îmi pare rău.
Te rog!
Nu…
Bună! Aici erai!
Ai…
Nu.
Am căutat peste tot.
Ești bine?
Și eu am umblat peste tot.
M-am uitat în coșurile de gunoi,
m-am gândit că poate o să ia banii și o să arunce restul.
Îmi pare rău că m-am răstit la tine.
Nu trebuia s-o fac.
Nu-i nimic, erai supărată.
Ba nu e bine. Îți spun că îmi pare rău.
Bine.
Cred că ar trebui
să plec acasă.
Nu am o casă,
dar o să caut un loc unde să stau. Și după aia…
Poate că încep de acolo. Poate că asta trebuie să fac.
Bine, hai s-o facem.
- Luăm avionul deseară. - Trebuie s-o fac singură.
Cred că trebuie să fiu singură.
Îmi pare rău.
Nu te las să te duci așa, singură.
Ar trebui s-o lași mai moale.
Uită-te la mine. Sunt varză.
Trebuie s-o rezolv singură și…
Tu nu știi de ce am nevoie dacă nici eu nu știu.
- Bine. Oprește-te. - Încerc să…
Trebuie să plec de aici.
Știu că ți-e greu.
Chiar știu. Și îmi pare rău.
Dar sunt aici. Lasă-mă să te ajut.
Cum o să mă ajuți?
Tocmai mi-am pierdut doi ani din viață.
Cum mă ajuți cu asta?
Nu am alte lucruri.
Hobby-uri și porecle.
N-am decât scrisul. Atât.
Îmi pare rău.
Este doar vina mea, nu a ta.
Doamne!
Regula numărul unu a unui călător este să-și supravegheze geanta.
Nu? Unde mi-a fost capul?
Stăteam acolo și mă uitam la ocean, cu geanta în spatele meu.
Asta e o prostie!
Katherine, știu că ești supărată…
și vrei să pleci de aici.
Dar nu ar trebui să pleci așa.
Nu? Ce-ar trebui să fac? Să rămân?
Să rămân și să văd ce mai pot pierde?
Haide, nu asta spuneam.
Am venit aici să termin o carte.
Ar fi trebuit s-o termin și gata.
Am dat-o în bară.
M-am lăsat distrasă.
Distrasă?
Distrasă.
Asta sunt eu pentru tine? O distracție?
Îmi pare rău pentru cartea ta.
Bine. Ultima întrebare.
Acesta e al optulea roman al tău.
Cum s-a schimbat procesul de creație de-a lungul timpului?
Cred că procesul nu s-a schimbat prea mult.
S-a schimbat ce învăț eu din el.
Fiecare carte îmi dă ceva,
mă învață ceva.
Ce te-a învățat cartea asta?
Adevărul e că habar nu aveam când am început-o.
Cărțile mele se dezvoltă adesea dintr-un fel de confuzie.
O întrebare nerezolvată care mă macină.
De data asta m-am gândit mult la instinctul de a renunța și a fugi,
de a o șterge la primul semn de necaz.
Când facem asta, ne spunem că fugim de pericol.
Dar ar putea să fie o mare prostie.
Poate că nu fugim de pericol.
Ci fugim de siguranță.
Poate că asta e cu adevărat înfricoșător.
Să fii văzut.
Să fii cunoscut.
Să fii iubit.
Sau poate că doar eu cred asta.
Pare o încheiere potrivită.
Katherine Loewe, mulțumesc pentru timpul acordat.
Eu îți mulțumesc.
Mulțumesc.
- Mersi. - Cu plăcere.
Bună.
Ce mai faci?
Bine. Tu ce mai faci?
Și eu sunt bine.
Locuiești în zonă?
No. Patricia…
Eu am târât-o aici.
Sărbătorim ultima ei carte.
- Da. - E genială!
Voiam să-ți spun…
Pot să…
E în regulă. Trebuie să plec. Voiam doar să te salut.
Mă bucur că te-am văzut.
Bun. Trebuie să aud povestea asta.
Toți vrem.
Aici erai!
- Ești bine? - Da.
Să mergem, că începe.
Owen?
Owen.
O clipă.
Înțeleg dacă nu vrei să vorbești cu mine.
E în regulă.
Am încercat să găsesc un mod…
de a te contacta.
Ca să-mi cer scuze.
Doamne! Felul în care am plecat…
Am luat telefonul de sute de ori, dar nu te-am putut suna.
Fiindcă mi-era prea rușine.
Nu pot spune decât că am luat-o razna. Dar asta nu e o scuză.
Ăsta e adevărul și… Nu mai știu.
M-am întors aici și… Abia mai funcționam.
Umblam ca un zombi,
căutam o casă cu un agent imobiliar.
Adică agentul nu ar fi stat și el în casă.
Doar…
Da.
Ideea e că…
Mi-ai lipsit.
În fiecare clipă.
Și asta e treaba cu scrisul.
Te lasă să te agăți de ceva pierdut.
Asta am făcut și eu.
Apoi am scris o carte…
Se numește Schema cu fentă.
- Schema cu fentă? - Da.
Schema cu fentă.
Cum să cauți speranța într-o încurcătură.
Ceva ce ai spus tu.
Da, îmi amintesc.
Îți amintești?
Da.
Tot.
- Owen, vii sau nu? - O clipă.
Da, deci…
Trebuie să pleci.
Voiam să spun…
N-ai fost deloc o distracție. Ai fost ideea principală.
Subtitrarea: Anca Irina Dumitru