Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Když vidím B-17, ještě pořád ve mně vyvolá stejný pocit.
Nádherné letadlo, že?
Je to skoro jako socha.
A se zasunutým podvozkem je to krása.
100. BOMBARDOVACÍ SKUPINA
Když jsme letěli ve formaci...
někdy i s tisícovkou letadel...
byla to krásná, dramatická podívaná.
Na chladném, modrém nebi nad Evropou
docházelo k novému typu boje, a to v dříve neznámém prostředí.
Byla to zásadní událost v dějinách válek.
Nevídaná a dosud nezopakovaná.
Letci ze 40 amerických bombardovacích skupin
při vzdušných bojích krváceli a umírali v ohromných počtech.
Jedna ze skupin byla velmi agresivní, nedisciplinovaná
a utrpěla tolik ztrát za tak krátkou dobu,
že se jí začalo říkat Krvavá stovka.
KRVAVÁ STOVKA
V EVROPĚ VYPUKLA VÁLKA
Německo napadlo Polsko.
V průběhu velkého útoku kolem deváté byla bombardována Varšava.
VARŠAVA
Německá armáda ráno vtrhla do Nizozemska a Belgie
jak po zemi, tak na padácích.
NIZOZEMSKO SE VZDÁVÁ
NACISTÉ VE FRANCII
Jakou máme strategii?
Vést válku na moři, zemi i ve vzduchu.
Vést válku proti ohavné tyranii, která bezprecedentně páchá
temné a otřesné zločiny proti lidskosti.
BOMBARDOVÁNÍ LONDÝNA
BLITZ JE NESMYSL
Pokud Británie padne,
mocnosti Osy budou ovládat Evropu, Asii
a Afriku, až budou v pozici,
kdy na tuhle polokouli dokážou přivézt hromady vojenského a námořního materiálu.
Dnes jsme byli svědky
těžkého bombardování Pearl Harboru nepřátelskými letadly.
Je to vážná věc. Skutečná válka.
ÚTOKY NA HAVAJ
USA VE VÁLCE
Žádám Kongres, aby vzhledem k tomuto nevyprovokovanému,
podlému útoku Japonska
vyhlásil válečný stav.
ITÁLIE A NĚMECKO VYHLÁSILY VÁLKU
V tomhle bodě války ovládalo Hitlerovo Německo kontinentální Evropu.
Velká Británie byla osamocená, zranitelná
a zůstala poslední evropskou demokracií ve válce proti nacistům.
Otázkou bylo, jak nepříteli vrátit úder.
Britské bombardovací jednotky útočily na Německo neustále,
ale neúčinně už od roku 1940.
Utrpěly velké ztráty při nočních náletech, při kterých často netrefovaly cíle.
Globální demokracie byla kvůli nacistům v přímém ohrožení.
Patriotismus tedy bylo něco, co válečná generace...
FILMAŘ
...z které je i táta, brala velice vážně.
Nemluvím k vám z povinnosti,
ale protože chci mluvit o svém oblíbeném armádním letectvu.
PILOT, 453. BOMBARDOVACÍ SKUPINA
Nemám moc zkušeností,
sloužím teprve rok,
ale vím už teď, co mi může letectvo nabídnout.
A to vám chci povědět.
Armádní letectvo potřebuje 15 000 kapitánů,
40 000 poručíků a 35 000 rotných.
Mladí Američané, vaše budoucnost je na nebi.
Křídla už na vás čekají.
Byl jsem v druháku na vysoké
a myslel jsem jenom na holky a na pití whiskey.
PILOT, 100. BOMBARDOVACÍ SKUPINA
V té době se odehrál útok na Pearl Harbor
a s kamarády z chlapeckého spolku jsme narukovali jako letečtí kadeti.
Pozor!
V té době se zvedla vlna antisemitismu.
Hitler mluvil o nadřazenosti árijské rasy,
mě to hrozně frustrovalo, ale nemohl jsem s tím nic dělat.
Ale pak ta frustrace zmizela. Měl jsem pocit, že s tím něco udělat můžu.
A sloužit jako pilot mi přišlo jako nejúčinnější řešení.
REKRUTAČNÍ STŘEDISKO
Další den jsem tam šel a přihlásil se do letectva jako kadet.
Tisíce amerických letců před narukováním nikdy nebyli
v letadle a nejnebezpečnější, na co kdy vystřelili, byla leda veverka.
Jednotky sestávaly z mužů z celé Ameriky ze všemožných poměrů.
Mezi nimi byli třeba harvardští historici a horníci ze Západní Virginie.
Právníci z Wall Street a pasáci krav z Oklahomy.
Hollywoodské idoly a fotbalové hvězdy.
Kadeti prošli zkouškou. Teď je čeká letecký výcvik.
Každý instruktor měl čtyři žáky.
Ti tři od nás už letecký výcvik měli, já neměl žádný.
Letadlem jsem nikdy neletěl.
Po deseti hodinách jsme už létali sólo.
Vzlétnete a už vám nikdo nepomůže.
PILOT, 100. SKUPINA
Jste v tom sami.
Stal jsem se navigátorem, protože jsem byl špatný pilot.
100. SKUPINA
Mě vyprali.
A vypral mě jistý poručík „Maytag“, „Pračka“, takže pro to měl příhodné jméno.
BOMBOMETČÍK
Můj instruktor, co mě chtěl vyprat,
mi řekl: „Stejně se jednou zabiješ.
Takže víš co? Sednu si tamhle pod strom,
a pokud třikrát vzlétneš, obletíš letiště a přistaneš, bereme tě.
Jestli ne, končíš.“
Létali jsme od osmi ráno do osmi večer.
Dělal jsem různé manévry, třeba svíčky nebo vlny.
A vzácně jsme cvičili i letecké souboje.
Nic mě v té době nebavilo víc.
Já a čtyřicet mých spolužáků jsme leteckou školu absolvovali úspěšně
a všem nám dali B-17.
V B-17 jsme nikdy předtím nebyli.
V Boeingu Flying Fortress létá deset mužů.
Je to nový bombardér s rychlostí téměř 500 km/h.
Výčnělky na trupu jsou střílny pro kulomety.
Motory produkují 4 000 koní a na jednu nádrž uletí 5 000 kilometrů.
B-17 byla vůbec první útočné a zároveň obranné letadlo.
Na tu dobu neslo velmi těžký náklad bomb.
Říkalo se jim pevnosti, protože měly plno kulometů ráže .50.
B-17 se chovaly báječně.
Letadlo reagovalo tak hezky, že jsem se s ním hned sžil.
Byl jsem rád, že mě na B-17 dali.
Prošli jsme asi půlročním praktickým výcvikem
a připravovali se na mise v zámoří.
V květnu 1943 nás vyslali do Anglie...
NAVIGÁTOR, 100. SKUPINA
...k 8. letecké armádě.
Než jsme odjeli do zámoří, řekli nám:
„Podívejte se doleva a doprava.
Vrátí se jenom jeden z vás.“
Do zámoří jsme jeli zemřít.
Osádky Stovky přilétaly na novou základnu
na venkově ve Východní Anglii a válka se dostala do nové fáze.
Byl to oficiální začátek operace Pointblank,
nepřetržitých bombardovacích akcí,
kdy Američané bombardovali ve dne a Britové v noci.
Jejím cílem bylo získat vzdušnou převahu nad severní Evropou
před dnem D, který se odehrál další jaro.
Bez nadvlády by Spojenci nemohli invazi provést.
ÚSTŘEDÍ 100. SKUPINY
Přijeli jsme a seznamovali se s ostatními.
King, pilot, se ptal, co jsem dělal dřív.
PILOT, 100. SKUPINA
A já řekl, že jsem donedávna dělal kovboje.
PILOT, 100. BOMBARDOVACÍ SKUPINA
A on: „No dobře. Odteď ti budeme říkat Kovboji.“
Stovka byla mladá jednotka s mladými veliteli, kteří dost riskovali.
Gale Cleven, velitel letky...
PILOT, 100. SKUPINA
...a velitel operací John Egan.
PILOT, 100. SKUPINA
Jako velitelé létat nemuseli, ale dělali to.
SPISOVATEL VLÁDCŮ NEBES
A proto je muži obdivovali.
Buck Cleven i Bucky Egan nosili šátky,
dávali si nakřivo čepici a byli docela namachrovaní.
Třeba byli v klubu pro důstojníky a řekli:
„Poručíku, roluj sem, chci s tebou mluvit.“
350. LETKA PLOCHA 4
Životní ambicí Egana a Clevena bylo řídit letadlo a to si splnili.
Dělali, co je baví, pro zemi, již mají rádi.
HISTORIK
A misím věřili.
Cleven a Egan pomáhali vést Stovku
proti nejnebezpečnějšímu letectvu na světě, německé Luftwaffe.
Jejich veteránští piloti létali mise nad Španělskem, Norskem, Polskem,
Francií, Ruskem, Řeckem, severní Afrikou a Anglií.
Pochopí, jak šeredně se přepočítali.
AMERICKÝ PREZIDENT ZPRÁVA O STAVU UNIE, 1943
Nacisté si mysleli, že budou mít vzdušnou převahu věčně.
Ale tahle převaha je navždy pryč.
Věříme, že si o to nacisté a fašisté říkali,
a tak to dostanou.
ČERVEN 1943
ROK DO DNE D
Kapitán Kirk, kapitán Thompson, poručíci Bushka,
Iverson, Holloway a Hawkers brzy poletí. Pohyb.
Velící důstojník předstoupil,
vytáhl takovou oponu a na mapě byla červená stuha od Thorpe Abbotts až k cíli.
ZADNÍ STŘELEC, 100. SKUPINA
Vaším cílem je tahle skupina budov.
Tahle budova bude vaším zaměřovacím bodem.
Pokud se bomby rozptýlí na tohle území,
mělo by to tu továrnu prakticky zničit.
Vystoupili jsme, uložili si věci, nastoupili, usadili se a nastartovali.
PILOT, 100. SKUPINA
Létali v obranných formacích zvaných bojové boxy.
Palebná síla každého letadla sestávala z 13 kulometů,
takže se stroje skrze nepřátelská letadla dokázaly probít k cíli.
Na ploše pro stíhače čekají thunderbolty.
Letí vstříc bombardérům.
Tyto dvě skupiny se setkají nad Lamanšským průlivem.
Stíhači budou hlídat nebe kolem formace bombardérů
a všichni se přesnou nad území nepřítele.
Bombardéry však měly ochranu jen omezenou,
protože menší, mrštnější stíhačky, jako P-47 Thunderbolt,
měly menší kapacitu nádrží a musely bombardéry opustit,
když se dostaly hlouběji do Německa.
Letci byli v neznámém prostředí, kde by nepřežili bez speciálního oblečení,
bez speciálního vybavení
ani bez kyslíku, který jim byl dodáván.
Ve výšce jsme si museli dávat kyslík,
takže jsme měli kyslíkovou masku.
A ta šílená zima.
Ty mrazivé teploty.
Fungovali jsme i v teplotách minus 45 nebo minus 50 stupňů.
Doprovodné stíhačky neměly takový dolet,
aby doprovodily B-17 až k cílům v Německu,
takže se zkrátka vrátily do Anglie.
Vzpomínám, jak jsme poprvé překročili průliv.
Podíval jsem se dolů, došlo mi, že jsme nad územím nepřítele,
a sevřelo se mi hrdlo.
Byl jsem nervózní.
Vidíte černé šmouhy po flacích, protiletadlových kanónech.
Flaky jsou německé kanóny ráže 88 mm,
co dostřelí až do výšky 12 kilometrů.
Střela pak vybouchne ve vzduchu a roztříští se na šrapnely.
Trup letadla nebyl z oceli, ale z hliníku,
takže flaky letadla proděravěly.
Tehdy jsem byl poprvé vystaven velmi těžké protiletadlové palbě
a bylo to děsivé.
Stáli proti nám velice zkušení,
skvěle vybavení, výborně vycvičení protivníci.
Byli to profíci, kdežto my naprostí amatéři.
Když se formace blížila k cíli,
bombometčíci zadali proměnné, jako rychlost a směr větru,
do svého zaměřovače Norden,
přísně tajného zařízení, které mělo letadla navádět
k optimálnímu bodu shození bomb.
Zaměřovač Norden měl být tak přesný,
že se měl člověk z šesti kilometrů dokázat trefit do sudu kvašáků.
Když jsme shodili bomby, viděl jsem bomby ostatních.
BOMBOMETČÍK, 100. SKUPINA
Ale když jsem se v přídi naklonil, viděl jsem, jak padají ty naše.
A viděli jsme i ty výbuchy, když explodovaly.
Přeletěly první bombardéry a cíl je již zahalen v ohni.
Zasáhly elektrárnu, rozestavěné ponorky a nejméně jednu ponorku na moři.
Shodili jsme bomby,
zaútočili na nás stíhači, ale nic se nestalo.
Říkal jsem si, že se to celkem dá.
Při raných misích Stovky byly cíle především na pobřeží,
jako ponorkové bunkry a průmyslové objekty ve Francii a Norsku.
Letecká armáda se snažila zničit nacistickou mašinerii.
Továrny, co vyráběly letadla, tanky, kuličková ložiska.
V Británii se začalo mluvit o vzdušných bojích.
Spousta pevností přiletěla poškozených.
Několik s vrtulemi v praporu nebo bez funkčního podvozku.
B-17 prosluly spolehlivostí, bezpečností a dostávaly lidi zpátky.
Člověk doletěl domů i bez tří motorů nebo bez půlky kýlovky.
Dalo se doletět se dvěma motory a viděl jsem i s jedním.
VELITEL, 100. SKUPINA
17. SRPNA 1943
DESET MĚSÍCŮ DO DNE D
ZASEDACÍ MÍSTNOST
Mělo dojít k velké změně,
protože se chystala zatím největší akce.
Dvojitý úder na továrny na kuličková ložiska ve Schweinfurtu
a na továrny na messerschmitty v Řezně,
což byly vysoce chráněné cíle v hloubi Německa.
Stovce přiřadili misi Řezno.
Když vytáhli tu oponu
a viděli jsme, jak jde červená čára přes celé Německo, byli jsme v šoku.
Plán to byl vskutku geniální. Bylo to takhle.
VELITEL
3. bombardovací divize Curtise LeMaye měla letět
a zasáhnout továrny na messerschmitty v Řezně a zamířit do Afriky.
A deset minut za nimi měla letět 1. bombardovací divize,
která měla zaútočit na továrny ve Schweinfurtu a vrátit se do Anglie.
Němci by se museli rozhodnout, na kterou divizi zaútočit.
Jenže byl srpen a v Británii nastala mlha.
VEDOUCÍ HISTORIK Z ÚSTAVU SSI
Vyšli jsme ven.
Vzal jsem lucerny, svítilny a letadla jsem vyvedl.
Měli jsme asi deset minut zpoždění, ale vzlétli jsme.
Curtis LeMay své muže vycvičil,
aby vzlétli i v anglické mlze,
což ta druhá divize neuměla.
Takže LeMay svoje muže zformoval, ale ta druhá divize ještě ani nevzlétla.
Takže z rozestupu deset minut se staly dvě hodiny.
Na německých záběrech vidíme, jak rychle jejich 109
a Focke-Wulf 190 po poplachu vzlétly.
Měli spoustu času shromáždit stíhačky v daném místě
a náš doprovod přečíslit dvojnásobně až desetinásobně.
Letěli jsme přes průliv a byl krásný den.
Ale na pobřeží Nizozemska se zničehonic rozpoutalo peklo.
A tohle trvalo dvě hodiny.
Při výcviku jsme získali pocit, že bychom německým stíhačům mohli uletět.
Ale zjistili jsme, že to samozřejmě možné nebylo.
Byly tam flaky, stíhačky, další flaky a další stíhačky.
A slyšel jsem, jak horní věž neustále střílí.
Clevenovo letadlo dostalo šest zásahů.
Vyřadilo jim to hydrauliku, jeden z motorů a v kokpitu hořelo.
Cleven se otočil na radistu, který střílel, ale ten neměl nohy.
Měl je utržené.
A pamatuju si, jak z jednoho letadla ze všech děr šlehaly plameny.
To jsem viděl ve snech ještě dlouho poté.
Každý člen osádky bojoval za demokracii a svobodu.
Ale víte, za koho bojujete při samotné akci?
Za toho vlevo a za toho vpravo.
Za toho před vámi a za toho za vámi. Bojujete za tuhle skupinku.
Cleven seděl v kokpitu a jeho kopilot v rychlosti řekl:
„Zmáčkni poplach a vyskočíme.“
Cleven na to: „Musíme se dostat k cíli. Musíme bombardovat.“
Pět minut před cílem však všechno ustalo.
Žádní stíhači, flaky, nic.
A bomby jsme úspěšně shodili.
S docházejícím palivem
se skupina, co letěla na Řezno, probila přes Alpy do severní Afriky
a skupina, co letěla na Schweinfurt, letěla vstříc náporu Luftwaffe.
Takže Němci vzlétli, zničili LeMayovy muže,
přistáli, dali si šnaps, přezbrojili, dotankovali
a pak zaútočili na druhou skupinu.
Na schweinfurtskou skupinu zaútočila celá Luftwaffe a zmasakrovala ji.
Osádky 100. skupiny se dostaly do Afriky. Znavení bojem, vyčerpaní,
ale byli rádi, že jsou naživu.
Důstojníci, co posílali jednotky do boje,
i když byly přečíslené,
neměly vhodné vybavení...
VELITEL, 8. LETECKÁ ARMÁDA
...a řádný výcvik, měli před sebou těžké rozhodování.
V podstatě je posílali na smrt.
Do Anglie jsem se dostal v létě roku 1943
a přiřadili mě ke 100. bombardovací skupině.
Rosie Rosenthal se k nám přidal
jako náhradní člen osádky za ztracené muže.
Egan dostal echo, že je Rosie dost dobrý pilot.
Takže si ho vybral, vyzkoušel ho a řekl, že ho chce ve své letce.
Byl jsem zrovna v baru.
Dával jsem si skotskou jako vždycky a někdo mi poklepal na rameno.
Otočil jsem se a stál tam velitel letky.
Řekl: „Lucky, běž se vyspat.
Zítra poletíš.“
ŘÍJEN 1943
OSM MĚSÍCŮ DO DNE D
Když se nad Německem 8. října vyjasnilo,
Američané spustili řadu misí s maximálním nasazením,
aby vyřadili z provozu továrny na letadla.
Letci tomu později říkali Černý týden.
Dne 8. října vzlétlo z Velké Británie 855 strojů
a provedly nálet na Brémy a Vegesack.
Na palubách měly 1,1 milionu kilo bomb.
Dva a tři čtvrtě milionu nábojů.
Sotva jsme odletěli od cíle, koutkem oka jsem uviděl,
jak přímo na nás míří dvě Fw 190.
Sestřelili pevnost přímo přede mnou,
vypadla z formace a vybouchla.
Zmasakrovali nás.
Vypadli jsme z formace, hořel nám motor tři.
Cleven chtěl letět nahoru a vést skupinu, ale taky ho sestřelili.
Cleven byl zasažen.
V letadle nastal chaos. V kokpitu hořelo. Museli vyskočit.
Sestřelili Clevena.
Všechny ze 100. bombardovací skupiny to zdrtilo.
A všichni měli za to, že zemřel.
Tehdy jsem poprvé začal pochybovat o tom, že se vůbec vrátím.
Moje letadlo, Rosieho nýtovači, bylo těžce poškozené
a pár motorů nefungovalo.
Když jsme shodili bomby, dovedl jsem zbytek formace domů,
což bylo pouhých šest letadel.
Představte si tu morálku, když jsme za den přišli o tolik lidí.
A hned jak nějaká osádka spadla, jejich barák se vyklidil.
Takže člověk vešel do prázdného baráku.
Egan byl na opušťáku v Londýně
a doslechl se, že Clevena sestřelili.
Egana to tak rozčílilo, že opušťák okamžitě zkrátil,
vrátil se na základnu a řekl, že další misi povede on.
Nálet na Münster měl město srovnat se zemí,
což byla pro 8. leteckou armádu novinka.
Cílem bylo strategicky důležité seřadiště vlaků v centru města
a sousední domy, kde bydleli pracovníci.
V boji proti nacistické tyranii se stali cílem i lidé,
kteří v říšské mašinerii hráli důležitou roli.
V místnosti panovalo napětí. Hodně letců vůbec poprvé zpochybnilo misi.
Egan měl proslov.
Chtěl pomstít Clevena, měl to byl nálet z pomsty.
Protože jsme utrpěli velké ztráty a naše skupina dost prořídla,
do vzduchu jsme dokázali poslat jenom 13 letadel.
Když útočili němečtí stíhači
a formace byly volné nebo letělo 13 místo 18 letadel,
zaútočili na snazší cíl.
Ihned na nás zaútočilo přes 200 německých stíhačů.
Dva Messerschmitty 109 po nás šly zezadu a zabily našeho zadního střelce.
Mě trefila sprcha šrapnelů z vybuchlého flaku
a srazilo mě to k zemi.
Bylo jasné, že letadlo je mimo kontrolu
a že půjdeme k zemi.
Pamatuju si, že jsme byli ve výšce asi 6 500 metrů.
Země vypadala asi milion kilometrů daleko, ale nebylo na výběr.
Musel jsem vyskočit, a vyskočil jsem.
Šli jsme na parkovací plochu a vyčkávali.
Konečně přiletělo jedno letadlo.
Ze Stovky se vrátilo jediné letadlo.
A pilotoval ho Rosenthal.
Takže zažil dost drsné chvilky.
Vrátili jsme se do klubu důstojníků.
Bylo tam děsivé ticho.
Sedělo tam pár lidí, co tu misi neletěli,
ale nikdo za námi nešel.
Nechali nás na pokoji.
Byl to velmi zvláštní pocit.
To, že jsme přišli o další lidi, jsme hodně pocítili.
Hlavně já. Při misi nad Münsterem jsem přišel o nejlepšího kamaráda.
Když byli sestřeleni Bucky Egan a Cleven,
mělo to hrozný dopad na morálku,
protože si všichni mysleli, že jsou ti dva nesmrtelní.
Mise nad Münsterem byla v té době největší vzdušnou bitvou.
Nebyl to pouhý nálet, ale titánský boj mezi dvěma vražednými leteckými armádami.
Stovka přijela do Anglie čtyři měsíce před münsterskou misí se 140 letci.
Po Münsteru byli letuschopní a bojeschopní jenom tři.
Tahle statistika se roznesla
a lidé o nás začali mít strach.
Začali nám říkat Krvavá stovka.
Letec podstoupí misi, zažije čtyři hodiny čiré hrůzy,
pak sedne na kolo, jede do hospody,
dá si pivo, jde někam s holkou, pak zpátky na základnu a má klid.
A další den se vzbudí a tu hrůzu podstoupí zase.
Některé lidi to nakonec zlomilo.
Po Černém týdnu dosáhla morálka 8. letecké armády nového dna
a velitelé se báli, že se osádky vzbouří.
Dostávali znepokojivé zprávy od lékařů
a psychiatrů, že mezi muži dochází k neobvyklému chování
a že boje pořádně zamávaly se sebeovládáním letců.
Viděl jsem případy,
kdy muži nebyli schopní ani vystoupit z letadla.
Byli to jedinci, kteří byli na pokraji něčeho,
čemu jsme říkali oběť válečného traumatu.
Zjistili jsme, že hodně mužů je schopných rychle se zotavit,
když dočasně přestanou bojovat.
Tohle zotavení však musíme nechat na jejich regeneračních schopnostech.
A zotavení se nejlépe provádí mimo nemocnici.
FLAK HOUSE OXFORD, ANGLIE
Snažili jsme se je dostat pryč z válečného prostředí,
aspoň na pár dní, a posílali jsme je do pečovatelského domu.
Říkali jsme tomu flakárna.
Někdy to bylo účinné, jindy zase ne.
S tímhle se potýkali všichni velitelé,
protože existují lidé, jejichž fyzické a mentální nastavení
je takové, že tohle prostě neunesou.
Takové lidi jsme museli okamžitě poslat pryč
od osádek a ze základny,
protože takový přístup je nakažlivý
a nemohli jsme dovolit, aby to ovlivnilo morálku ostatních,
kteří létali každý den a plnili své povinnosti.
V té době se dalo říct, že spojenecké síly
neměly žádnou převahu nad Německem ani Evropou
a že ve vzduchu prohrávaly.
A do sudu kvašáků jsme se netrefili vždycky.
Občas jsme i v hezký, jasný den trousili bomby několik kilometrů od cíle.
Netrefovali cíle.
Oni sami spíš byli cílem pro německé stíhače, kteří je masakrovali.
SPISOVATEL
Každý centimetr hromady obsahuje části letadla,
22 000 hodin americké práce.
Každý metr znamená deset mrtvých či zajatých amerických hochů.
To nejhorší, čeho se člověk bál, bylo sestřelení.
OKUPOVANÁ FRANCIE
Věděli jsme, že se to děje,
ale byli jsme mladí a nesmrtelní,
tak jsme si říkali, že se to stane ostatním, ale nám ne.
NEZVĚSTNÝ
Věděl jsem, jak se o mě máma bojí
a že od ministerstva dostane telegram, že jsem nezvěstný,
a že nebude vědět, co se mnou je.
Letci dostali padáky, ale nevěděli, jak je používat.
Dostali jen chabý výcvik pro případy úniku z nepřátelského území.
Ani je nikdo nevaroval před tím, že civilisté z vybombardovaných měst
začali na sestřelené letce čím dál častěji útočit.
Cleven šel k zemi
a viděl, jak se kolem něj sbíhají farmáři.
Pak už viděl jen to, jak mu jeden z nich přiložil vidle k hrudi a chtěl zatlačit.
Přišlo tam nějaké místní četnictvo od Luftwaffe.
Zavedli mě na německé letiště,
kam posílali všechny americké letce, které ten den zajali.
DULAG LUFT FRANKFURT, NĚMECKO
Vyslýchal mě jeden chlap
a pogratuloval mi k povýšení.
Jmenovali mě poručíkem teprve tři dny před tím.
To mě dost zarazilo.
A podal mi takovou kartičku,
na které bylo moje jméno, datum narození, jména rodičů a má adresa.
Němci měli v Americe špiony,
co jim posílali místní noviny.
Takže vás uvolnili a předstírali, že se normálně bavíte,
ale přitom o vás všechno věděli.
Tahle vychytralá výslechová metoda byla občas účinná a lehkověrní letci
poskytli informace, které jim nepřišly důležité,
ale vyšetřovatelé si jich cenili.
Další ráno nás naložili do vagonu.
Bylo nás tam asi 30 nebo 40.
Netušili jsme, co nás čeká.
STALAG LUFT III SAGAN, NĚMECKO
Pamatuju, jak jsem vešel bránou, byly tam vysoké, dřevěné kůly,
všude ostnatý drát a v každém rohu strážní věž.
A mezi velkým a malým plotem byly asi tři metry volného prostoru.
Řekli, ať přes plot nelezeme, jinak nás zastřelí.
Byli tam američtí zajatci,
a hodně z nich bylo ze 100. skupiny,
které sestřelili dřív než mě.
Hned jak jsme vešli,
tak se někteří smáli a říkali: „Už čekáme. Konečně jste tu.“
Cleven a Egan se dostali do Stalag Luftu III v rozmezí pár dní.
Cleven se zraněným Eganem začali okamžitě vtipkovat
a brzo opět bydleli spolu
a rychle se v táboře chopili vůdčích rolí.
Bydleli jsme spolu, vařili,
prali oblečení, sprchovali se.
Sprcha byla jednou týdně, pokud jsme měli štěstí.
Život v zajateckých táborech
byl velmi přísně řízený.
Vše se dělalo po vojensku, aby všichni měli co dělat,
aby se udržovala disciplína a aby to všichni přežili.
TEHERÁN, ÍRÁN
LISTOPAD 1943
Při tajném setkání na Teheránské konferenci v listopadu 1943
se Roosevelt, Churchill a Stalin dohodli, že proti Německu založí druhou frontu
a že to naplánují a vykonají zejména Američané a Britové.
Plánovali obří vylodění, největší v dějinách,
a to na pěti plážích ve francouzské Normandii v misi zvané Overlord.
Měla proběhnout v květnu 1944, za pouhých šest měsíců.
Generál Eisenhower přijel do Londýna.
Řekl, že nelze poslat loďstvo, dokud nebude zničena Luftwaffe.
To byl náš úkol.
Věděli jsme, že pozemní invaze nemůže proběhnout,
dokud nebudeme mít vzdušnou převahu.
Cílem bylo sestřelit tolik stíhačů,
aby je Němci nemohli využít k obraně.
Jejich stíhači nám způsobili obrovské ztráty.
VELITEL, 8. LETECKÁ ARMÁDA, 1944–1945
Ale díky zrychlené produkci jsme měli víc a víc stíhaček.
Roku 1943 se do Anglie dostaly stíhačky,
na které všichni v 8. letecké armádě čekali.
Jednalo se o P-51 Mustang.
Mustang. P-51.
Stíhačka s nejdelším doletem všech dob.
Je rychlá, svižně stoupá, kvapně padá střemhlav a chvatně zatáčí.
Když se objevily P-51,
měly takový dolet, že nás doprovodily k cíli a zpět.
A taky byly vylepšeny P-47,
které dostaly přídavné nádrže, takže nás mohly doprovodit též.
Když jsme letěli na Emden a já viděl ty krásné P-51,
poprvé jsem si říkal, že to přežiju.
Hlavní nebylo chránit bombardéry a dovést je domů,
ale jít po Luftwaffe ve vzduchu i na zemi.
Neděle ráno, 20. února.
ČTYŘI MĚSÍCE DO DNE D
Připravili jsme se na největší útok v historii amerického vojenského letectva.
Tohle je předehra k následné invazi.
Plánovali řadu nepřetržitých náletů, které měly trvat dny.
Mělo to rozhodnout válku.
Den za dnem, měsíc za měsícem
bojují mustangy a thunderbolty proti Messerschmittům 109 a Fw 190.
Naši stíhači útočí a útočí.
Začali jsme vítězit v poměru 4 : 1.
Na západní frontě dosáhly ztráty německých pilotů
mezi lednem a květnem 1944 celých 99 %.
Zmasakrovali je.
Teprve po zapojení mustangů
získala Amerika a Anglie nad Německem vzdušnou převahu.
Pokud chcete zničit nepřítele a vyprovokovat Luftwaffe, leťte na Berlín.
SPISOVATELKA
Když při brífinku zvedli oponu a páska vedla až do Berlína,
nastalo nejdřív hrobové ticho a pak jásot.
Sice neslyšíte, co se osm kilometrů pod vámi děje,
ale seřadiště vlaků, chemické nádrže, lodě, sklady,
náhradní motory a továrny na kuličková ložiska jsou zcela rozmeteny.
Bylo to první americké bombardování Berlína,
nejtěžší cíl 8. letecké armády, ale muselo k tomu dojít.
Kdybych byl tehdy v Německu
a každý den viděl mraky bombardérů, co shazují bomby,
rozhodně by to podrylo moji morálku.
Muselo to podrýt morálku civilistům i vojákům.
Když jste válečným zajatcem, je nejhorší to,
že nikdy nevíte, jak dlouho v zajetí budete.
Nemáte danou dobu trestu.
Budete tam, dokud neuniknete nebo neskončí válka.
Začal jsem kopat tunel.
Byl tam starý záchod a dlaždicová podlaha,
tak mě napadlo něco zkusit.
Mým cílem bylo udělat odnímatelné dlaždice a mohli jsme začít kopat.
Stráže to odhalili téměř okamžitě.
TUNEL HARRY
Asi 76 britských vězňů se z tábora protunelovalo ven
hned vedle nás, skrze tunel, co si vykopali.
Říká se tomu velký útěk.
Němci až na dva zajatce všechny pochytali a 50 jich popravili.
S Němci jsme předtím měli slušné vztahy, ale to se okamžitě pokazilo.
Jednoho dne mi někdo volal a povídá:
„Chce s vámi mluvit generál LeMay.“
Řekl: „Jeffrey, potřebuji vedoucího
95. a 100. bombardovací skupiny.
Rozhodněte se.“
95. SKUPINA (TĚŽKÁ)
95. skupina byla kvalitní.
Přišli o nejmenší počet letadel.
Dobře bombardovali, a tak jsem si říkal, že víc prospěju 100. skupině než 95.
Tak jsem mu zavolal zpátky a řekl, že pokud svolí,
tak bych přijal tu 100. skupinu.
Zeptal jsem se, kdy nastoupit. Odpověděl, že odpoledne.
Jako první jsem generála LeMaye požádal, jestli by Stovce
dal dva dny volno od misí, s čímž souhlasil.
A během těch dvou dní jsme čtyři hodiny ráno a čtyři odpoledne
létali ve formaci se všemi letadly 100. bombardovací skupiny.
Tom Jeffrey byl dynamický, charismatický a vyznal se
nejen v letadlech, ale i v boji.
Muži z vedoucího letadla fotili formaci,
abychom zjistili, kdo letěl dobře a kdo ne.
A já jsem letěl ve starém letadle, kroužil jsem kolem nich
sem a tam a snažil se je nahnat do správné pozice.
Důstojníkům se nelíbilo,
že nelétáme v sevřených formacích.
Piloti si mysleli, že ano, ale ne.
Na konci těch dvou dní
létala Stovka v nejlepší formaci, jakou jsem kdy viděl.
Vynikající skupinou jsme se stali až s příchodem Jeffreyho.
Byli jsme asi nejlepší v celém letectvu.
Osádka 8. letecké armády musela odlétat 25 misí.
Po jejich splnění vás poslali zpět do USA.
Limit jsem splnil a řekli mi, že můžu buď zůstat
a přijmout pozici velitele letky, nebo se vrátit do Států.
Usoudil jsem, že jsem měl extrémní štěstí,
že jsem přežil, takže jsem se rozhodl to dál nepokoušet
a zvolil jsem si, že se vrátím.
Rosie Rosenthal splnil 25. misi
8. března 1944 při náletu na Berlín.
Osádka chtěla, abych proletěl nízko nad letištěm.
Byl jsem dost konzervativní a zavrhl jsem to.
Ale při cestě zpět jsem si řekl: „Ale proč ne?“
Letěl jsem přímo na věž a všichni skočili na zem.
Nad letištěm jsem proletěl třikrát nebo čtyřikrát a pak přistál.
Pak za mnou někdo přišel a povídá: „Rosie, víš, že tam byl i generál Huglin?
Vrhl se na zem a zašpinil si uniformu.“
Pak jsme šli do výslechové místnosti a generál Huglin tam byl.
Přišel za mnou, vzal mě za ruku
a říká: „Parádní průlet, Rosie.“
Všichni věděli, že nás čeká den D,
a zničit Říši byl Rosieho velký cíl.
Odjet domů by znamenalo opustit centrum dění.
Takže jsem se rozhodl, že budu dál létat,
a nakonec mě povýšili na vedoucího letky.
Šest set padesát amerických létajících pevností
dnes německé obraně podél pobřeží způsobilo těžké škody.
Letěl jsem do Francie shodit bomby na cíl.
A když jsem se vrátil, někdo na mě čekal u letadla
a řekl mi, ať se večer dostavím na ústředí za generálem LeMayem.
Generál LeMay vešel a oznámil nám, že spojenecké síly
se následující ráno vylodí na plážích v Normandii.
Ale abychom prý důkladně pochopili,
jak je tahle akce důležitá,
vzlétne každé letadlo 8. letecké armády,
aby se zajistilo, že se vylodění zdaří.
Přišel jsem na brífink,
a když vytáhli oponu a uviděli jsme mapu, všichni začali jásat.
Nic takového jsem od osádek nikdy neslyšel.
Konečně nastal den D.
6. ČERVNA 1944
DEN D
Vojáci, námořníci a letci spojeneckých expedičních sil,
čeká vás veliké tažení...
MLUVÍ GENERÁL EISENHOWER
...k němuž jsme směřovali několik měsíců. Sleduje vás celý svět.
Máte před sebou nelehký úkol.
Váš nepřítel je dobře vycvičen, vybaven a má zkušenosti.
Bude bojovat surově.
Mám plnou důvěru ve vaši statečnost, oddanost misi a ve vaše bojové schopnosti.
Nespokojíme se s ničím menším než s naprostým vítězstvím.
Nad průlivem jsme se podívali dolů a viděli tisíce lodí.
Bylo to strhující. Jeden člen osádky se začal modlit a my se k němu přidali.
Mluví k vám Robert St. John z redakce NBC v New Yorku.
Tohle je významná hodina světových dějin.
Muži generála Dwighta Eisenhowera opouštějí plavidla
a probojovávají se plážemi do opevněné nacistické Evropy.
Dostávají se tam po moři
a na nepřítele zaútočí s podporou nesčetných stíhacích letounů.
Běsnění z nebes nebere konce.
Naši letci doprovázející pozemní jednotky si ten den vůbec neoddechly.
Přiletěli z bojů, dotankovali, naložili bomby a pásy s náboji
a s houževnatostí létali znovu a znovu.
Luftwaffe téměř nekladla odpor, když jsme invazi podnikli.
Letectvo opravdu umožnilo, aby se invaze přes průliv uskutečnila.
Německo muselo bojovat na dvou frontách.
Proti angloamerickým spojencům na západě a proti Rusům na východě.
RUSKÁ FRONTA
V srpnu 1944 objevila Rudá armáda Majdanek,
opuštěný nacistický koncentrační a vyhlazovací tábor u polského Lublinu,
což byl nesporný důkaz toho, že Hitler chtěl v Evropě vyhladit Židy.
MASOVÉ VRAŽDY V TÁBOŘE
Jednotky útočí na nacisty. Ti mají radši zemřít, než aby ustoupili.
Každopádně jim jiné možnosti nezbývají,
protože Spojenci útočí maximální silou.
Měli jsme tajná rádia...
BOMBOMETČÍK, 100. SKUPINA
...a věděli jsme vše, co hlásili na BBC.
Když ta invaze v červnu 1944 začala,
věděli jsme, že tam nebudeme věčně.
Sestřelení piloti byli stále posíláni do Stalag Luftu III,
včetně černošských pilotů,
jako byli poručíci Alexander Jefferson a Richard Macon,
kteří létali v proslulé 332. stíhací skupině, takzvaných Red Tails.
Tuskegeeští piloti si záď letadla barvili červeně.
I když lidé nevěděli, že v nich létají černoši...
SPISOVATEL
...věděli, že to jsou Red Tails.
Střetu s nepřítelem jsme se nebáli,
protože jsme věděli, že jsme lepší letci a že je hned sestřelíme.
PILOT, 332. STÍHACÍ SKUPINA
Kurážní černošští letci čekali,
až budou moct ve válce pomoct, a to se jim pak povedlo na výbornou.
Letci, a hlavně osádky bombardérů,
kteří absolvovali dlouhé, nebezpečné lety, si Red Tails vážili
víc než ostatních letek, s nimiž létali.
SPISOVATEL
Macona a Jeffersona na amerických a italských základnách rasově segregovali
a byli šokovaní,
že v barácích ve Stalag Luftu III bydlí všichni pohromadě.
Do tábora přišlo asi 150 mužů a Němci nás seřadili.
Podél řady procházel nějaký vysoký venkovan z Kentucky.
PILOT, 332. SKUPINA
Pak se vrátil a povídá: „Šmankote, tak já si vezmu tohohle.“
Přišel plukovník a povídá: „Poručíku, půjdete s ním.“
„Rozkaz.“
Němci mě zavedli do místnosti
a ukázali mi, že budu spát na třetí posteli zespoda.
Neuvědomoval jsem si, jak jsem zraněný.
Byl jsem ochromený od pasu dolů.
Když Němci uviděli, že se nemůžu hýbat,
zeptali se hochů, kdo mi uvolní místo dole.
A nikdo nic.
Nakonec jeden chlap z Texasu řekl: „Ať jde místo mě, já půjdu nahoru.“
A stali se z nás nejlepší kamarádi.
Museli se semknout, aby zajetí přežili.
Na rasové předsudky či nevraživost zapomněli, nebo je aspoň potlačili,
protože museli spolupracovat a pomáhat si, aby to přežili.
Jednou z posledních operací letectva bylo připravit Říši o palivo
bombardováním továren na syntetická paliva.
Spojenci také museli zasáhnout dopravní infrastrukturu a sklady uhlí,
které pohánělo továrny na proudové motory.
Tahle vzdušná blokáda ochromila říšskou mašinérii
a Němci tak v kulminujících bitvách neměli dostatečnou vzdušnou podporu.
Byli jsme v klubu důstojníků do dvou ráno.
Najednou jsme dostali oznámení, abychom byli ráno připravení na misi.
Vyslali jsme do vzduchu 2 000 těžkých bombardérů.
Čtyřmotorové bombardéry se táhly až k horizontu.
Ke zničení jedné továrny,
konkrétně v Leuně u Merseburgu,
bylo zapotřebí 6 000 bombardérů a přibližně 40 misí.
Naše skupina vedla jeden z největších náletů na Berlín.
Ten den bylo krásně.
Svítilo slunce a nikde ani mráček.
Když jsme přiletěli k cíli, naše letadlo dostalo zásah,
ale v bombardování jsme pokračovali,
protože jsme věděli, že na základnu už se nevrátíme.
Uvnitř letadla byl kouř a hořelo, takže jsme museli vyskočit.
Když jsem vyskočil, myslel jsem, že jsem v nebi.
Pak jsem dopadl na zem, podíval se nahoru
a šli za mnou tři vojáci se zbraněmi.
Jeden z nich ji zvedl a chtěl mě udeřit,
ale já si všiml, že má na čepici znak Rudé armády.
Tak jsem zakřičel: „Amerikanski, Roosevelt,
Stalin, Churchill, Pepsi-Cola,
Coca-Cola, Lucky Strike.“
Nálet na Berlín byla Rosieho 52., a poslední, mise.
Absolvoval nejvíc náletů ze všech pilotů Stovky.
Po zotavení v ruské nemocnici
se Rosie vydal zpět do Thorpe Abbotts,
kde o rok a půl dříve letěl svoji první misi.
Rusové už Němcům klepali na dveře.
Z dálky jsme slyšeli dělostřelectvo a další zvuky bojů.
Hitler přemýšlel, zda poslat zajatce na pochod, nebo na smrt.
SPISOVATELKA
Opravdu to hrozilo.
A jedné noci řekli Němci jednomu americkému důstojníkovi,
že se musíme okamžitě evakuovat
a že do hodiny musíme opustit tábor po svých.
Řekli, že to je v zájmu našeho bezpečí. To tvrdili, ale my věděli, že to tak není.
Letci netušili, kam jdou.
Báli se, že je Hitler využije jako lidské štíty.
Tehdy byla v Evropě největší zima za posledních 100 let.
Byl to pochod v krutém mrazu. Sněhu jsme měli asi po kolena
a nutili nás jít přes noc až do odpoledne jen s krátkými přestávkami.
Ve Sprembergu nás naložili do vagonů, kde nás zamkli.
Do jednoho nacpali 60 až 70 mužů.
Nešlo si tam sednout.
Bylo to peklo.
Byli jsme tam namačkaní jak sardinky.
Kdo spadl, po tom se šlapalo.
Když vlak zastavil, muži bouchali na dveře a chtěli ven.
Stráže nakonec dveře otevřely.
Bylo to tak špatné, jak si myslíte.
MOOSBURG, NĚMECKO
Byl to tábor, který byl stavěn
pro 8 000, nanejvýš 10 000 lidí.
Ale bylo jich tam přes 100 000.
„Peklo“ by byl výstižný název.
Baráky nebyly, lidi byli venku. Panovaly otřesné podmínky.
Nikdo nevěděl, co bude dál.
29. DUBNA 1945
Jednou jsme chodili po táboře
a někdo povídá: „Tam je tank. To je sherman.“
My jsme se podívali, a opravdu, na obzoru byl tank sherman.
Přijela Pattonova 3. armáda.
Viděl jsem Pattona, jak jede na tanku, když projížděli bránou Stalagu VII-A.
Osvobodili nás.
Muži šli k vlajkové žerdi a strhli svastiku.
Potom vztyčili americkou vlajku a my jsme stáli v pozoru.
Ani jsme neměli uniformy, jen potrhané oblečení a tak.
Asi jsem ještě nikdy nesalutoval upřímněji.
Bylo to emotivní.
Konečně nás osvobodili
po těch měsících a letech v zajateckém táboře.
Bylo až neuvěřitelné, že jsme konečně mohli odjet domů.
Hlásí se Londýn.
Přinášíme vám zprávy.
Německé rádio právě oznámilo, že Hitler je po smrti.
NACISTÉ TVRDÍ, ŽE HITLER ZEMŘEL
Prvního května 1945 se svět dozvěděl, že Hitler spáchal sebevraždu.
Stovka absolvovala poslední misi,
která spadala pod operaci Chowhound.
Osádky shazovaly na padácích místo bomb potraviny
jako pomoc pro pět milionů občanů hladovějícího Nizozemska,
které bylo stále okupované zarytými nacisty.
Když se bombardéry dostaly k Amsterdamu,
přeletěly nad poli s krásně barevnými tulipány.
MOC DÍKY
Na jednom z nich byly ustříhané a tvořilo to nápis: „Moc díky, Amíci.“
PROHLÁŠENÍ SPOJENCŮ: JE KONEC
Válka v Evropě byla u konce. Osádky Stovky si sbalily tašky,
lidé z vesnic okolo Thorpe Abbotts se oblékli do svátečního
a sešli se, aby letce před dlouhou cestou vyprovodili.
VÍTEJTE DOMA
V Atlantě jsem šel k telefonu,
zavolal mámě a řekl jí, že jsem doma.
Ta ihned začala plakat
a přijeli...
Přijeli do Fort McPhersonu, vyzvedli mě a zavezli domů.
Vrátili jsme se do Kalifornie. Naši už tam byli.
Bylo to velké shledání a já byl štěstím bez sebe.
A pak jsem uviděl svoji nastávající, Barbaru.
Za tři týdny jsme se vzali.
Muži z Krvavé stovky byli konečně doma
u svých rodin,
manželek
a lásek.
Někteří byli doma poprvé od doby, co odjeli válčit.
Když jsem odešel z armády, byl jsem vyčerpaný.
Měl jsem za sebou těžké zážitky,
chtěl jsem to hodit za hlavu a pokračovat v civilním životě.
Vrátil jsem se do stejné firmy, kde jsem pracoval dřív,
ale na návrat do práce jsem připraven nebyl.
A po půl roce...
SOUD S NACISTY
...jsem se doslechl o možnosti, že můžu jet do Norimberku jako prokurátor.
KOMISE PRO VÁLEČNÉ ZLOČINY
Na lodi jsem potkal krásnou ženu,
taky právničku, co tam jela jako prokurátorka,
a za deset dní jsme byli zasnoubení
a v Norimberku jsme se vzali.
Viděl jsem tam obžalované, kteří nyní byli bezmocní.
Rezignovaně seděli a poslouchali rozsudky.
Válka pro mě vlastně skončila až tímhle.
Druhá světová válka byla nejničivější událostí dějin.
Vyžádala si nejvíc životů ze všech válek.
Během ní utrpěla 8. letecká armáda nejvyšší počet obětí
ze všech amerických jednotek.
Teď když jsem to přežil
a můžu se za tím po dlouhých letech ohlédnout,
vím, že mi to změnilo život.
Pokud z toho někdo cítí vzrušení, dobrodružství a kult, bylo to tak.
Kamarádi mi několikrát zachránili život.
Byli to kamarádi na život a na smrt.
Muži, s nimiž jsme sloužili, byli horliví, obětovali se a měli kuráž.
Sdíleli jsme žal i veselí.
Viděli jsme, jak naši kamarádi padají k zemi, umírají,
utrpěli zranění či se stali válečnými zajatci.
Každý si každého velice vážil a společně jsme zvítězili.
1. VÝROČÍ 100. SKUPINY
A myslím, že takhle to měli všichni od nás.
Naštěstí se lidi dali dohromady.
Člověk musí vzdát dík těm mužům a ženám,
kteří obětovali vlastní život a zachránili svět před fašismem.
Svoboda, které si užíváme, nevznikla náhodou.
Zaplatila za ni moje generace
a generace před námi.
A z toho důvodu si myslím,
že lidé z generace druhé světové války si zaslouží, aby si je všichni pamatovali.
KOMENTÁŘ TOM HANKS
PODĚKOVÁNÍ MINISTERSTVU OBRANY A ÚSTAVU DĚJIN NA MAXWELL AIR BASE
Překlad titulků: Karel Himmer