Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Mindig ugyanaz az érzés fog el, ha meglátok egy B-17-est.
FHát nem gyönyörű?
Akár egy mestermű.
És a levegőben is nagyon szépen mutat.
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
Amikor alakzatban repültünk...
néha 1000 géppel...
az lélegzetelállító és drámai látványt nyújtott.
Európa hideg, acélos egét
újfajta küzdelem szántotta fel,
egy olyan környezetben, amiben eddig sosem.
Egy egyedülálló esemény a harcászat történelmében.
Példa nélküli volt, amit soha többé nem ismételhetnek meg.
A légi harcok során 40 amerikai csoport katonái
megdöbbentő számban sebesültek és haltak meg.
Az egyik ilyen, túlzottan agresszív és zabolázatlan csoport
akkora veszteséget szenvedett rövid idő alatt,
hogy A véres százasként híresültek el.
A VÉRES SZÁZAS
HÁBORÚ KEZDŐDÖTT EURÓPÁBAN
Németország megtámadta Lengyelországot.
Egy nagyszabású támadás során, kilenc óra körül, lebombázták Varsót.
VARSÓ
A német hadsereg ma reggel szárazföldi és ejtőernyős csapatokkal
támadta meg Hollandiát és Belgiumot.
HOLLANDIA FELADTA
A NÁCIK ÚJBÓL MEGROHAMOZTÁK FRANCIAORSZÁGOT
A tervünk a következő:
tengeren, földön és levegőben is támadunk.
Hogy legyőzzük azt a galád zsarnokságot,
melyhez foghatót még sosem látott az emberiség.
LONDONT LEBOMBÁZTÁK
A NÁCIK TÁMADÁSA FELSÜLT
Ha Nagy-Britannia elesik,
Európa, Ázsia, valamint Afrika is a tengelyhatalmak irányítása alá kerülnek.
Így az ellenség olyan pozícióba kerülhet,
amely elegendő hatalmat ad ezen félteke megtámadásához.
Ma reggel tanúi lehettünk annak,
hogy ellenséges repülők bombázzák le Pearl Harbort.
Ez nem vicc.
Ez már igazi háború.
HAWAIIT MEGTÁMADTÁK
KITÖRT A HÁBORÚ
Kérem a Kongresszust,
hogy Japán indokolatlan,
aljas megtámadása után
hirdesse ki a háborús helyzetet!
OLASZORSZÁG ÉS NÉMETORSZÁG IS HADAT ÜZENTEK
A háborúban ekkorra
már Hitler Németországa uralta az európai kontinenst.
Nagy-Britannia, az egyetlen megmaradt európai demokrácia,
sebezhető pozícióban volt a nácik elleni harcban.
A kérdés az volt: hogyan vágjanak vissza az ellenségnek?
Britannia bombázóparancsnoksága szakadatlanul, ám eredmény nélkül
bombázta Németországot 1940 óta.
Az éjszakai rajtaütések sok áldozattal jártak, a célpontokat gyakran elvétették.
A nácik a globális demokráciára
egyértelmű és közvetlen veszélyt jelentettek.
Így a patriotizmust a Legnagyobb Nemzet...
FILMKÉSZÍTŐ
...azaz az apám generációja igen komolyan vette.
Igazán nem esik nehezemre hozzátok szólni,
hiszen a kedvenc témámról, a Légierőről akarok most beszélni.
A 453. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
Nem mondhatom, hogy nagy a tapasztalatom.
Még csak egy éve szolgálok,
de máris sokat tanultam arról, mit is kínál a légierő.
Erről szeretnék most beszélni.
A Légierőnek 15 000 századosra,
40 000 hadnagyra és 35 000 repülő őrmesterre van szüksége.
Amerikai fiataljai! Az égben a jövőtök!
Repüljetek velünk!
Másodéves egyetemista voltam,
leginkább azzal voltam elfoglalva, hogy csajozzak és whiskey-t vedeljek.
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
Ekkor történt meg Pearl Harbor,
így a hallgatótársaimmal bevonultunk kadétoknak.
Figyelem!
Akkoriban dúlt az antiszemitizmus.
Hitler az árja nemzet felsőbbrendűségéről szónokolt.
Hatalmas frusztrációt éreztem, hogy semmit sem tehetek ellene.
Hirtelen megszűnt ez a frusztráció.
Végre úgy éreztem, tehetek ellene.
Úgy gondoltam, hogy a leghatékonyabb az lenne, ha elmennék pilótának.
SOROZÁSI KÖZPONT
Másnap odamentem, és önkéntes kadétnak jelentkeztem a Légierőnél.
Több ezer olyan kadét volt, akik azelőtt még sosem repültek,
sőt mókusnál nagyobb dologra sem lőttek.
A legénységekhez Amerika minden részéből csatlakoztak,
a legkülönfélébb társadalmi csoportokból.
Harvardi történelemszakosok, nyugat-virginiai szénbányászok.
Wall Street-i ügyvédek, oklahomai cowboyok.
Hollywoodi sztárok, futball-legendák.
A kadétok levizsgáztak.
Most következhet a pilótaképzés.
Minden tanárnak négy tanulója volt.
A másik háromnak már volt tapasztalata, nekem semmi.
Azelőtt még repülőt sem láttam belülről.
Úgy tízórányi kiképzés után repülhettünk egyedül.
Akkor már nem volt, ki segítsen.
A 100-ASOK PILÓTÁJA
Egyes-egyedül voltál.
Azért lettem navigátor, mert pilótának pocsék voltam.
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT NAVIGÁTORA
Kibuktam.
Sosem felejtem el, Maytag hadnagy buktatott meg,
és ez igen komoly dolognak számított.
A 100-ASOK BOMBAVETŐJE
Volt egy kiképző, aki meg akart buktatni,
azt mondta: „Úgyis megöleted magad,
de figyelj, én most odaülök a fa alá!
Ha háromszor felszállsz, megteszed a kört, majd leszállsz, akkor bent vagy.
Ha nem, mehetsz.”
AMERIKAI HADSEREG
Reggel nyolctól este nyolcig repültünk.
A manővereket gyakoroltam, a gyertyát, a leborítást.
Ha szabadnapot kaptunk, akkor is versenyeztünk.
Mindennél jobban imádtam.
Negyven társam végzett a repülőiskolában,
és jómagam is.
REPÜLŐS KADÉTOK TISZTEK - 43-B OSZTÁLY
Mindenkit a B-17-esekre osztottak be.
Előtte még sosem jártunk B-17-esben.
Az új Boeing Repülő Erőd tízfős legénységével
közel 480 kilométer per órás sebességre is képes.
A törzsön lévő kitüremkedések a géppuskák tornyai.
Négyezer lóerős hajtóműveivel
közel 5000 kilométert is megtehet újratankolás nélkül.
A B-17 volt az első repülő, amit támadásra és védekezésre is terveztek.
Támadói szempontból nehéz bombákat is képes volt ledobni.
Azért hívták Repülő Erődnek, mert 50 kaliberes fegyverekkel szerelték fel.
Remek érzés volt vele repülni.
Olyan gyönyörűen reagált, hogy egyből megszerettem.
Örültem, hogy B-17-esekkel repülhetek.
Úgy öt-hat hónapig gyakorló bevetéseket csináltunk,
készültünk a tengerentúli kiküldetésre.
1943 májusában küldtek át minket Angliába...
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT NAVIGÁTORA
...hogy csatlakozzunk a Nyolcadik Légierőhöz.
A kiküldetés előtt azt mondták nekünk:
„Nézzetek balra és jobbra!
Csak az egyikőtök fog visszatérni.”
Meghalni mentünk.
A 100-asok legénységei elkezdtek megérkezni új bázisukra
Anglia keleti vidékére, ekkor az európai háború új fejezetébe lépett.
KELET-ANGLIA
Ez volt a Pointblank hadművelet hivatalos kezdete,
egy folytonos bombázóhadjáraté,
amely során az amerikaiak nappal, a britek pedig éjjel támadtak.
A cél az volt, hogy még a D-nap előtt, a rá következő tavaszig
szerezzék meg a légi fölényt Észak-Európa felett.
Enélkül lehetetlen lett volna Európa inváziója.
KELET-ANGLIA
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT KÖZPONTJA
Még csak akkor érkeztünk meg, ismerkedtünk a többiekkel,
erre King, a pilóta azt kérdi: „Te mit dolgoztál?”
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
Mondom: „Hát, én eddig cowboy voltam.”
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
Azt válaszolta: „Jó, akkor mostantól Cowboynak hívunk.”
A 100-as egy fiatal ezred volt,
pár vakmerő fiatal parancsnokkal.
Ott volt Gale Cleven századparancsnok...
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
...és John Egan légi parancsnok.
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
Századparancsnokokként nem kellett repülniük, mégis mentek.
A LEVEGŐ URAI ÍRÓJA
Ezért is néztek fel rájuk az emberek.
Buck Cleven meg Bucky Egan sálat hordtak,
a sapkájukat oldalra csapták,
elég magabiztos fickók voltak.
Olyanokat mondtak a tiszti klubban, hogy:
„Hadnagy, gurulj ide, beszédem van veled!”
350. BOMBÁZÓALAKULAT 4. TERÜLET
John Egannek és Gale Clevennek is
az volt az életcéljuk, hogy repülhessenek.
És most valóra vált az álmuk.
Azt csinálták, amit szerettek, a saját hazájukért...
TÖRTÉNÉSZ
...és a küldetésben is hittek.
Cleven és Egan vezették a 100-asokat
a világ legfélelmetesebb légierője, a német Luftwaffe ellen.
A Luftwaffe veterán pilótái már harcoltak Spanyolország, Norvégia, Lengyelország,
Franciaország, Oroszország, Görögország, Észak-Afrika és Anglia felett.
A nácik majd meglátják, hogy mekkorát is tévedtek...
AZ EGYESÜLT ÁLLAMOK ELNÖKÉNEK 1943-AS ÉVÉRTÉKELŐ BESZÉDE
...amikor azt hitték, hogy végleg megszerezték a légi fölényt.
Ez a fölény örökre megszűnt.
Hisszük, a nácik és a fasiszták igenis megérdemlik
a teljes tűzerőt.
1943 JÚNIUSA
EGY ÉVVEL A D-NAP ELŐTT
Kirk százados, Thompson százados, Bushka hadnagy,
Iverson, Holloway és Hawkers, ti fogtok repülni.
Tempósan!
A parancsnok bejött, előresétált,
elhúzott egy függönyt,
és ott volt egy vörös vonal Thorpe Abbottstól a célpontig.
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT FARLÖVÉSZE
Ez az épületcsoport a célpont.
Ez az épület a tájékozódási pont.
Ha a bombarács erre a területre összpontosul,
azzal leromboljuk a gyárat.
Miután leszálltunk a dzsipről és elraktunk pár cuccot,
bemásztunk, aztán beindítottuk a gépet.
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT PILÓTÁJA
Lépcsőzetes harcrendet, azaz védekező alakzatot alkalmaztak,
minden gépen összesen 13 géppuska biztosította a tűzerőt,
így átküzdhették magukat az ellenséges repülők hullámain.
A Thunderbolt vadászgépek felszállásra készek.
A bombázókat fogják kísérni.
A két csoport a Csatorna felett találkozik,
a vadászgépek felveszik pozíciójukat a bombázók mellett.
A légi armada így indul el az ellenséges terület felé.
A bombázók kaptak valamennyi védelmet
a kisebb, gyorsabb vadászgépektől, például a P-47-es Thunderboltoktól.
Ám a szűkös üzemanyag-kapacitásuk miatt magukra kellett hagyniuk a bombázókat
Németország felett.
A legénység egy idegen világba került,
ahol a speciális ruházatuk, a felszerelésük,
az orrukba pumpált oxigén nélkül
egyszerűen meghaltak volna.
Egy bizonyos magasság felett már kellett az oxigén,
így felcsaptuk a maszkot az arcunkra.
Meg ott volt a hideg.
A dermesztő hőmérséklet.
Mínusz 45-50 fokokban dolgoztunk.
A minket kísérő vadászgépeknek nem volt meg a hatótávolságuk,
hogy a célpontig kísérjék a B-17-eseket Németország felett,
így ők visszafordultak Angliába.
Emlékszem, amikor először keltünk át a Csatorna felett,
lenéztem, és akkor tudatosodott bennem, hogy ellenséges területen vagyunk.
Gombócot éreztem a torkomban.
Nagyon ideges voltam.
Az ég tele az ütegtűz fekete foltjaival,
melyeket a lenti légvédelmi fegyverek eregetnek.
A Flak egy olyan német 88 milliméteres ágyú,
ami akár 12 kilométerre is képes volt kilőni a lövedékét.
Az felrobbant a levegőben, és repeszeket szórt szét.
A gépek borítása nem acél, hanem alumínium volt.
Azaz a lövedék kilyuggatta a repülőket.
Akkor voltam először kitéve ilyen durva légvédelmi tűznek,
és félelmetes volt.
Az ellenség soraiban nagyon tapasztalt,
jól felszerelt és képzett pilóták voltak.
Ők voltak a profik, mi meg az amatőrök.
Amikor az alakzat megközelítette a célpontot,
a bombavetők beállították a Norden bombacélzón az értékeket,
például a légsebességet, szélerőt.
A Norden szupertitkos célzókészülék volt, ami segítséget adott
a bombák optimális kioldási pontjának meghatározásához.
A Norden bombacélzó elvileg annyira pontos volt,
hogy akár hat kilométerről is be lehetett találni vele egy hordóba.
Amikor ledobtuk a bombákat,
láttam, ahogy az előttünk lévők is kidobják...
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT CÉLZÓJA
...de közben kihajoltam a plexivel védett orrba,
és alattam is láttam a bombákat.
És amikor felrobbantak, akkor a robbanásokat is láttuk.
Az első bombázók elhaladtak,
a célpontot máris eltakarja a felcsapó tűz.
Találat érte az erőművet, az épülő tengeralattjárókat,
és legalább egy U-Bootot a vízben.
Ledobtuk a bombákat,
harcoltak a vadászgépek, de senkinek sem lett baja.
Ezért azt gondoltam: „Ez nem is vészes.”
A 100-asok korai bevetéseiken főleg a partot célozták,
a tengeralattjáró-bázisokat, a francia és norvég ipari üzemeket.
SAINT-NAZAIRE - LE MANS - PÁRIZS LILLE - BRÉMA - HAMBURG
A Légierő próbálta elpusztítani
a náci Németország hadigépezetét.
A repülőgépeket, tankokat készítő üzemeket.
A golyóscsapágygyárakat.
A brit leszállópályán
terjed az égi küzdelem híre.
Számos erőd megsérült.
Páran szétroncsolt propellerekkel, kitört futóművel érkeztek meg.
A B-17 arról volt híres, hogy megbízható és biztonságos gép,
hazahozta az embereket.
Még úgy is, hogy elszállt három hajtómű.
Elveszíthetted a fél függőleges stabilizátort a faron,
az sem volt gond.
Akár két hajtóművel is hazarepülhettél,
olyat is láttam, hogy eggyel.
A 100-ASOK PARANCSNOKA
1943. AUGUSZTUS 17.
TÍZ HÓNAP A D-NAPIG
ELIGAZÍTÁS BELÉPÉS CSAK ENGEDÉLLYEL.
A Nyolcadik Légierő nagy változás elé nézett:
az addigi legnagyobb támadássorozat előtt álltak.
Kettős csapást akartak mérni a schweinfurti golyóscsapágygyárakra,
valamint a regensburgi Messerschmitt-gyárakra.
Mindkettő erősen védett célpont volt, Németország belső részén.
A 100-asokat a regensburgi csapatba osztották.
Amikor elhúzták a függönyt a térképről,
és megláttuk az egész Németországot átszelő vörös vonalat,
leesett az állunk.
Maga a terv zseniális volt.
Így nézett ki...
CURTIS LEMAY EZREDES PARANCSNOK
Curtis LeMay Harmadik Bombázóosztálya kirepül,
hogy megtámadják a Messerschmitt-gyárakat Regensburgnál, majd Afrikába mennek.
Tíz perccel utánuk jön az Első Bombázóosztály,
ők megtámadják a golyóscsapágygyárakat Schweinfurtnál,
és visszatérnek Angliába.
Így a németeknek dönteniük kell, melyik csoportot támadják.
A gond az volt, hogy... meglepő módon augusztusban jött a nagy köd.
A US ARMY WAR COLLEGE TÖRTÉNÉSZE
Kimentünk reggel.
Lámpásokkal és elemlámpákkal vezettem ki a gépeket.
Tíz perc késéssel indultunk el, de csak felszálltunk.
Curtis LeMay kiképezte arra a bombázóit,
hogy a ködben is fel tudjanak szállni.
Erre nem mindenki volt képes.
Tehát LeMay emberei hirtelen felszálltak, majd alakzatba álltak,
miközben a többi osztály még el sem indult.
Így végül a tízperces csúszásból két óra lett.
A megszerzett német felvételen láthatjuk,
milyen gyorsan reagálnak a Focke-Wulf 190-esek a riadóra.
Bőven van idejük arra, hogy összegyűljenek a támadási területen,
és 2:1 vagy 10:1 arányban lekörözzék a mi kíséretünket.
Átrepültünk a Csatornán. Szépen sütött a nap.
Elértük a holland partot, és hirtelen minden felrobbant körülöttünk.
Ez két órán át tartott.
A kiképzés során azt hittük,
hogy majd lehagyjuk a német vadászgépeket.
Persze hamar kiderült, hogy nem így lesz.
Mindenhol lövedékek, vadászgépek.
Hallottam, ahogy a felső torony folyamatosan tüzel a géppuskával.
Cleven gépe hat találatot kapott.
Kiiktatták a hidraulikus rendszert és az egyik hajtóművet.
Kigyulladt a pilótafülke.
Cleven megfordult, és ránézett a rádiós lövészre,
akinek már nem volt lába.
Mindkettő leszakadt.
Emlékszek az egyik erődre,
az összes nyílásából lángolt.
Utána sokáig megmaradt bennem ez a kép.
Annak a legénységnek az összes tagja
a demokráciáért és a szabadságért harcolt.
De ez a harc közben máshogy néz ki.
Akkor a tőled balra meg jobbra álló társadért küzdesz.
Az előtted lévőkért, meg a mögötted lévőkért.
Őértük harcolsz.
Cleven a pilótafülkében ült, a másodpilótája megszólalt:
„Ki kell ugranunk, nyomd meg a vészcsengőt!”
Cleven erre: „El kell találnunk a célpontot.
Teljesítenünk kell a küldetést.”
Öt perccel a célpont előtt minden megállt.
A vadászgépek, a lövedékek, minden.
Sikeresen ledobtuk a bombáinkat.
Igaz, veszélyesen kevés üzemanyaggal,
de a regensburgi csoport átjutott az Alpokon, majd Észak-Afrikába,
miközben a schweinfurti csoport egyenesen a Luftwaffébe ütközött.
Tehát a németek szétszedték LeMay csapatát,
leszálltak, ittak egyet, feltankoltak töltényből és üzemanyagból,
majd rajtaütöttek a schweinfurtiakon is.
Az egész Luftwaffe ráment a schweinfurti csapatra, szétkapták őket.
Mire a nap végére elérték Észak-Afrikát,
a 100-asok legénységei megviseltek és fáradtak voltak,
de örültek, hogy éltek.
A parancsnokoknak azzal kellett szembenézniük,
hogy a csapataik túlerő ellen harcoltak,
megfelelő felszerelés hiányában...
IRA EAKER NYUG. ALTÁBORNAGY A 8. LÉGIERŐ PARANCSNOKA
...minimális kiképzés után. Ezek nagyon nehéz döntések voltak.
Szinte a biztos halálba küldték őket.
1943 nyarán érkeztem meg Angliába,
a 100-asokhoz küldtek.
Rosie Rosenthal utánpótlásként érkezett,
az elveszített legénység váltása volt.
Egan fülest kapott arról, hogy ez a Rosie kölyök ügyes pilóta.
Egan kivitte, egyből bedobta a mély vízbe,
azt mondta: „Jössz a századomba.”
Ott voltam a bárban.
Iszogattam a szokásos Scotchomat, amikor valaki megkocogtatta a vállamat.
Megfordultam, és ott állt a századparancsnok.
Azt mondta: „Lucky, most szépen elmész aludni.
Holnap repülsz.”
1943 OKTÓBERE
NYOLC HÓNAP A D-NAPIG
Amikor október nyolcadikán kitisztult az ég Németország felett,
az amerikaiak elindítottak egy erőteljes támadássorozatot,
hogy repülőgépüzemeket semmisítsenek meg.
Ezt a katonák utólag Fekete hétnek nevezték el.
Október nyolcadikán 855 repülő szállt fel Nagy-Britanniában,
hogy csapást mérjenek Brémára és Vegesackra.
Rakományuk 1,1 millió kilogrammnyi robbanószer.
Kettő és háromnegyed millió lőszer.
A célponthoz közeledve a szemem sarkából
megláttam két Fw 190-est, amik pont felénk jöttek.
Lelőtte az előttem lévő gépet,
így az kiesett az alakzatból, majd felrobbant.
A csoport nagy részét lelőtték.
Minket is kilőttek az alakzatból. A hármas számú hajtómű kigyulladt.
Cleven előre akart menni, hogy átvegye a vezetést, ekkor lőtték le.
Clevent eltalálták.
A gépen kitört a káosz. Kigyulladt a pilótafülke, ugraniuk kellett.
Gale Clevent leszedték.
Ez hatalmas lyukat ütött a 100-asok moráljába.
Minden jel arra mutatott, hogy elhunyt.
Akkor először gondolkoztam el azon, hogy ezt most nem élem túl.
A repülőm, a Rosie Szegecselői, súlyosan megsérült,
pár hajtómű el is szállt.
Miután kidobtuk a bombákat,
hazavittem az alakzat maradékát,
ami mindössze hat gépet jelentett.
Képzelhetitek, milyen volt a közhangulat ennyi veszteség után.
Ilyenkor kipakolták a barakkokat.
Amint lezuhant egy gép, már pakolták is ki.
Így ha bement az ember, már csak az üres barakk fogadta.
Egan Londonban volt eltávon,
amikor megtudta, hogy Clevent lelőtték.
Annyira feldühödött, hogy lemondta az eltávot,
visszament a bázisra, és azt mondta: „A következő bevetést én vezetem.”
A münsteri rajtaütés a várost célozta,
ami újdonság volt a Nyolcadik Légierőben.
A célpont egy stratégiailag fontos pályaudvar volt a központban,
valamint a mellette lévő házak, ahol a vasúti munkások laktak.
A náci uralom elleni harcban most már az emberek is célpontok lettek,
a Reich hadigépezetének fontos részei.
A teremben feszültség uralkodott.
Számos katona, életében először,
kétségbe vonta a bevetést.
Egan beszédet tartott.
Azt mondta, Clevenért repülnek, ez lesz a bosszú.
A nagy veszteségek hatására a csapatunk eléggé megcsappant,
csak 13 gépet tudtunk vinni.
A német vadászpilótáknak az volt a stratégiájuk,
hogy ha laza volt az alakzat, például 13 gép volt ott 18 helyett,
akkor a kisebb csoportot támadták.
Egyből ránk jött 200 német vadászgép.
Jött kettő Me 109-es hátulról, megölték a farlövészünket.
Engem elborított egy felrobbanó lövedék repesze,
a padlóra zuhantam.
Egyértelmű volt, hogy a repülő irányíthatatlan,
és le fogunk zuhanni.
Emlékszem, úgy 6400-6700 méteren lehettünk.
A föld lehetetlenül messzire volt, de nem volt más választásom.
Muszáj volt, így kiugrottam.
Lementünk a futópályára, ott vártunk.
Végre megérkezett az egyik gépünk.
A 100-asoktól összesen egy gép tért vissza.
Rosenthal volt a pilótája.
Hát, ő testközelből láthatta a pusztítást.
Bementünk a tiszti klubba.
Hátborzongató csönd fogadott.
Ott voltak páran azok közül, akik nem repültek akkor,
de senki sem jött oda hozzánk.
Magunkban voltunk.
Furcsa érzés volt.
Nagyon is éreztük a lelőtt társaink hiányát.
Én például a legjobb barátomat veszítettem el a münsteri bevetésen.
Amikor Bucky Egant és Clevent is lelőtték,
hatalmasat zuhant a közhangulat,
mert mindenki legyőzhetetleneknek látta őket.
A münsteri bevetés volt akkor a valaha volt legnagyobb légi csata.
Nemcsak rajtaütés volt, hanem két gyilkos légi armada
ádáz küzdelme is.
A 100-asok négy hónappal Münster előtt érkeztek meg Angliába,
140 repülőtiszttel.
Münster után mindössze hárman maradtak harcképes állapotban.
Ennek a rekordnak híre ment,
aggodalmat keltett az emberekben.
Elneveztek minket A véres százasnak.
Ha felszálltál,
négy óra színtiszta rettegést éltél át.
Aztán átbicikliztél a helyi pubba,
ittál egy sört, felszedtél egy lányt, és mentél vissza a bázisra,
hogy ott várakozz.
Aztán másnap vissza a levegőbe, vissza a rettegésbe.
Ennek végül az lett a hatása, hogy jó néhányan megtörtek.
A Fekete hét után
akkora mélységbe süllyedt a morál,
hogy a parancsnokok lázadástól tartottak.
A repülőorvosoktól aggasztó beszámolókat kaptak,
a légierő pszichiáterei pedig abnormális viselkedésről számoltak be,
mivel a harc igencsak megtépázta a katonák önuralmát.
Láttam olyanokat,
akik annyira elveszítették az irányítást, hogy egyszerűen kiléptek a repülőről.
Ezek az emberek a harctéri kimerültség áldozatai lettek.
Mint kiderült, a neurotikus reakciókat
könnyedén helyrehozhatja,
ha a katonát átmenetileg eltávolítják a harctéri helyzetekből.
Alapvetően a páciens öngyógyítására
alapozzuk a felépülést.
Ám ez csak a kórházi környezettől távol lehetséges.
ÜTEGHÁZ OXFORD, ANGLIA
Próbáltuk eltávolítani őket a háborús helyzetből pár napra,
elküldtük őket pihenni egy helyre,
amit úgy hívtunk: Ütegház.
Néha kipihenten tértek vissza, néha meg nem.
Ezzel a problémával minden parancsnok szembesült,
mert voltak olyan katonák, akik kémiai és mentális adottságaik miatt
egyszerűen nem bírták ezt a környezetet.
Ezeket az embereket egyből el kellett távolítanunk
a legénységből és a bázisról.
Ez a viselkedés másokra is könnyen átragadt,
és nem engedhettük meg, hogy azoknak a hangulatán is csorba essen,
akik mindennap repültek és teljesítették a feladataikat.
Úgy tűnt, hogy a szövetségeseknek
nemhogy a légi fölényük nem volt meg Németország és Európa felett,
de vesztésre álltak a légi harcokban.
Nem mindig sikerült a tűpontos célzás.
Volt, hogy egy amúgy tiszta, napsütéses napon is
kilométerekkel vétettük el a célpontunkat.
Nem találták el a célpontot,
és inkább ők maguk voltak a céltábla
a német vadászgépek számára. Lemészárolták őket.
A FIRE AND FURY ÍRÓJA
Ez a halom tele van egy repülő roncsával,
aminek a gyártása 22 000 amerikai munkaórába került.
Minden méter tíz halott vagy fogságba esett amerikai férfit jelent.
Az egyik legszörnyűbb forgatókönyv az, ha az embert lelövik.
A NÁCIK ÁLTAL MEGSZÁLLT FRANCIAORSZÁG
Tudtuk, hogy benne van a pakliban.
Fiatalon azt hittük, hogy halhatatlanok vagyunk,
mindig csak másokat kapnak el,
minket nem.
F. D. MURPHY SZÁZADOS ELTŰNT
Tudtam, hogy édesanyám aggódik értem, tudtam, hogy majd megkapja
a „harc közben nyoma veszett” táviratot a Hadügyminisztériumtól,
és nem tudja, mi lett velem.
A katonák kaptak ejtőernyőt, de a használatára nem képezték ki őket,
a meneküléshez is igen hiányos útmutatást kaptak.
Arra sem figyelmeztették őket, hogy a lebombázott városok lakói
egyre nagyobb számban támadtak rá a lezuhant katonákra.
Cleven lezuhant,
és látta, hogy mindenhol gazdák gyülekeznek.
A következő pillanatban
egy gazda vasvillát szegezett a mellkasára, és át akarta szúrni rajta.
Akkor megérkezett a helyi Luftwaffe-rendőrség.
Elvittek a Német Légierő egy repterére,
ahol az aznap lezuhant amerikai katonákat gyűjtötték össze.
FRANKFURT, NÉMETORSZÁG
Kihallgatott egy pasas,
aki gratulált az előléptetésemhez.
Három nappal előtte neveztek ki főhadnaggyá.
Ez igencsak meglepett.
Akkor a kezembe nyomott egy kártyát,
rajta a nevemmel, a születési időmmel, a szüleim nevével és a lakcímemmel.
Az Egyesült Államokban ténykedő kémeik
elpostázták nekik a helyi újságokat. Hogy megnyugodjon az ember.
Azt az érzetet keltették benne, hogy csak beszélgetnek,
és amúgy is mindent tudnak róla.
Ez a ravasz kihallgatási technika
néhány esetben sikeresen rávette a gyanútlan katonákat arra,
hogy számukra jelentéktelennek tartott információkat adjanak ki.
Ám a kihallgatóknak igenis értékesek voltak.
A következő reggelen marhavagonba pakoltak minket.
Úgy 30-40-en voltunk egy kocsiban.
Senki sem tudta, mi lesz.
ŻAGAŃ, NÉMETORSZÁG
Emlékszem, amikor bementünk a kapun,
hatalmas farönkök sorakoztak, a tetejükön szögesdróttal,
és minden sarkon őrtorony állt.
A nagy kerítés után következett egy háromméteres sáv,
amit egy kisebb kerítés követett.
Megmondták nekünk, hogy ha azon átmegyünk, egyből lelőnek.
Az ottani amerikai hadifoglyok közül
sokan voltak a 100-asok tagjai,
akiknek a gépeit korábban lőtték le.
Amint megláttak minket...
Volt, aki nevetett, azt mondta: „Na, már vártunk téged.
Végre itt vagy!”
Cleven és Egan pár nap különbséggel érkeztek meg a táborba.
Cleven egyből ugratni kezdte a sebesült Egant,
hamarosan újra szobatársak lettek,
és vezető szerepük lett a foglyok között.
Együtt éltünk, főztünk,
mostuk a ruháinkat, zuhanyoztunk.
Zuhanyozni hetente egyszer lehetett... ha szerencséd volt.
A Stalag Luft-táborokban
rendkívül szigorú élet volt.
Mindent katonásan végeztek, hogy lefoglalják magukat,
fenntartsák a fegyelmet, ezáltal megóvva a társaikat.
TEHERÁN, IRÁN
1943 NOVEMBERE
1943 novemberében egy titkos találkozón
a teheráni konferencia alatt
Roosevelt, Churchill és Sztálin megállapodtak egy második német frontban,
amit elsősorban az amerikaiak és a britek terveztek és valósítottak meg.
NORMANDIA
Az „Overlord” kódnevű támadás során úszóképes járművek armadáját
tervezték a francia Normandia öt partszakaszára vezényelni.
A támadást 1944 májusára időzítették, mindössze hat hónap állt rendelkezésre.
Eisenhower tábornok megérkezett Londonba.
Ő azt mondta, addig nem indulhatnak meg, amíg a Luftwaffe létezik.
KÜLDETÉSEK CSATAREND
Így ez lett a küldetés.
Tudtuk, hogy addig nem lehetséges a földi megszállás,
amíg nem szerezzük meg a légi fölényt.
Annyi vadászgépet kellett kiiktatniuk,
hogy megszűnjön a németek légvédelme.
A vadászgépek hatalmas veszteségeket okoznak.
JAMES DOOLITTLE NYUG. TÁBORNOK HANGJA
A 8. LÉGIERŐ PARANCSNOKA 1944-1945 KÖZÖTT
Így otthon sürgősen fejlesztésnek indították a vadászgépeinket.
1943 végén egy vadászgép érkezett Angliába,
amire a Nyolcadik Légierő már régóta várt.
Ez volt a P-51-es Mustang.
PÖNDÖRNYELV
Íme a P-51-es Mustang.
A világ legnagyobb hatótávú vadászgépe.
Sebes, gyorsan emelkedik és süllyed, élesen kanyarodik.
Amikor megérkeztek a P-51-esek,
azok már el tudtak kísérni minket a célpontig, és vissza.
A 47-eseket is felfejlesztették,
üzemanyagtartály került a szárnyukra, így már ők is elkísérhettek minket.
Amikor Emdenbe mentünk, és megláttam azokat a csodás P-51-eseket,
egyből azt gondoltam: „Ez most sikerülni fog.”
A fő feladatuk
nem a bombázók védelme és hazajuttatása volt.
Hanem a Luftwaffe elpusztítása, földön és levegőben egyaránt.
Február 20-a, vasárnap reggel...
1944. FEBRUÁR 20. NÉGY HÓNAP A D-NAPIG
...az Amerikai Légierő addigi legnagyobb légi csatájára készültünk.
Ez volt a megszállás előkészítése.
Sorozatos rajtaütéseket terveztek, minden egyes napra.
Tudták, hogy ez sorsdöntő lesz.
Ezek a Mustangok és Thunderboltok
fáradhatatlanul támadják az Me 109-eseket és az Fw 190-eseket.
Napról napra, hónapról hónapra.
A győzelmi rátánk 4:1-re növekedett.
A német pilóták halálozási rátája a nyugati fronton 99%-ra nőtt
1944 januárja és májusa között.
Szabályosan lemészárolták őket.
Amerikának és Angliának akkor sikerült megszereznie
a Németország feletti légi fölényt, amikor megjelentek a Mustangok.
Ha úgy akartak betörni,
hogy a Luftwaffe is ott legyen, akkor Berlint kellett célozniuk.
ÍRÓ
Amikor az eligazításon elhúzták a függönyt,
és megláttuk a Berlinig húzott szalagot,
először mindenki elnémult, majd valaki felkiáltott.
Igaz, azt nem hallani, hogy mi történik
nyolc kilométerrel lentebb,
ám a rendező pályaudvarok, vegyszertárolók, hajók, raktárak,
tartalék hajtóművek és golyóscsapágygyárak épp porig égnek.
Ez volt az amerikaiak első bombázási kísérlete Berlinben.
A Nyolcadik Légierő eddigi legkeményebb célpontja,
ami elkerülhetetlen volt.
Biztos, hogy ha ott lettem volna Németországban,
és mindennap látnám a bombázók szüntelen sorát,
akkor az nagyon rossz hatással lett volna a morálomra.
Bizonyára a civilek és a katonák hangulatára is rányomta a bélyegét.
A hadifogság legrosszabb része az,
hogy az ember nem tudja, meddig tartják ott.
Nem egy kiszabott büntetést kap.
Addig marad, amíg meg nem szökik, vagy amíg véget nem ér a háború.
Elkezdtem ásni egy alagutat.
Volt egy régi vécé, alatta csempével,
úgyhogy arra gondoltam, kezdek vele valamit.
Az volt a tervem, hogy kiszedem a csempéket,
és elkezdünk alattuk ásni.
Az őrök szinte azonnal kiszúrták.
HARRY ALAGÚT
Úgy 76 brit fogoly kiásta magát a táborból,
közvetlenül mellettünk, egy általuk ásott járaton keresztül.
Ez volt a Nagy szökés.
Kettő kivételével mindegyiküket elkapták, és 50-et ki is végeztek a németek.
Így az a minimális jó kapcsolat is megszűnt a német őrökkel.
Egy nap felhívtak azzal,
hogy LeMay tábornok akar velem beszélni.
Azt mondta: „Jeffrey, kell egy ezredparancsnok
a 95. és a 100. bombázócsoport élére. Választhatsz.”
A 95. BOMBÁZÓCSOPORT KÖZPONTJA
A 95-ösök szinte sosem vétettek.
Minimális veszteségük volt gépek terén.
A találati statisztikájuk is jó volt, így azt gondoltam,
hogy a 100-asoknál több hasznom lesz.
Úgyhogy visszahívtam, és megmondtam, hogy az engedelmével
a 100-asokat választanám.
Megkérdeztem, hogy mikor menjek.
„Még ma.”
Az első kérésem LeMay tábornok felé az volt, hogy kikérhetem-e a csoportot
egy kétnapos kiképzésre, amire engedélyt is kaptam tőle.
Úgyhogy a következő két napban,
reggel és délután is négy órán át,
az összes 100-as erőddel alakzatban repültünk.
Tom Jeffrey lendületes, karizmatikus és tapasztalt volt,
nemcsak a repülők, hanem a légi harcok terén is.
A vezérgépből lefényképeztettem az alakzatot,
hogy megnézzük, ki lóg ki.
Utána beültem egy régebbi gépbe, és az alakzat körül repültem,
oda-vissza, hogy összetereljem őket.
A parancsnokok orrvérzésig szajkózták,
hogy meg kell tartanunk az alakzatot.
Ha elég szorosnak hittük, akkor még közelebb kellett mennünk.
A második nap végére
a 100-asok olyan alakzatban repültek, amilyet még sosem láttam.
Jeffrey-nek köszönhető, hogy olyan kiváló csoport lettünk.
Sőt, a Légierő legjobbjai.
A Nyolcadik Légierő katonáinak 25 küldetés volt az előírt követelmény.
Amint megvolt a 25,
hazaküldtek az Egyesült Államokba.
Miután teljesítettem, mondták, hogy vagy maradok
századparancsnokként, vagy hazamehetek az Államokba.
Arra jutottam, hogy rendkívül szerencsés vagyok,
hogy eddig túléltem, és nem kísértem tovább a sorsot.
Így a hazamenetel mellett döntöttem.
Rosie Rosenthal 1944. március nyolcadikán
Berlin felett teljesítette a 25. küldetését.
A legénység mondta, hogy húzzak el a futópálya felett,
de mivel maradi voltam, először nemet mondtam rá.
Majd meggondoltam magam: „Miért is ne?”
Rámentem a toronyra, mindenki hasra vágódott,
majd tettem még három-négy kört, aztán leszálltam.
Aztán jött valaki, és megkérdezte:
„Rosie, nem tudtad, hogy Huglin tábornok is itt van?
Ő is hasra vetette magát, és... és tiszta kosz lett az egyenruhája.”
Bementem az eligazítási terembe, ahol Huglin tábornok várt,
odajött, megrázta a kezemet, hogy:
„Ezt nevezem, Rosie!”
Mindenki tudta, hogy a D-nap közel van,
és Rosie a szívügyének tekintette a Reich legyőzését.
Ha most elmegy, akkor mindenről lemarad.
Ekkor döntöttem úgy, hogy maradok,
majd megkaptam a századparancsnoki rangot.
Ezen a napon 650 amerikai repülő erőd
mér súlyos csapást a német parti védelemre.
Én Franciaországban bombáztam a célpontokat.
Amikor visszatértem, szóltak,
hogy este menjek LeMay tábornok főhadiszállására.
LeMay tábornok bejött, és bejelentette, hogy a szövetségesek
másnap reggel rohamozzák meg Normandia partjait.
De mondta, hogy ahhoz, hogy teljesen megértsük
a küldetés fontosságát,
a Nyolcadik Légierő minden egyes repülőjét felküldi
a sikeres partraszállás érdekében.
Emlékszek arra az eligazításra,
elhúzták a függönyt, és a térképet látva kitört az ujjongás.
Előtte még sosem hallottam ilyet tőlük.
Végre elérkezett a D-nap.
1944. JÚNIUS 6.
D-NAP
A szövetséges erők katonái,
tengerészei és pilótái!
Hamarosan elindulnak a Nagy hadjáratra...
EISENHOWER TÁBORNOK, A SZÖVETSÉGESEK FŐPARANCSNOKÁNAK HANGJA
...amiért annyi hónapon át küzdöttünk.
Most önökön a világ szeme.
Nem lesz könnyű dolguk.
Az ellenség képzett, jól felszerelt, és tapasztalt.
Keményen fog harcolni.
Teljesen megbízok az önök bátorságában és kötelességtudatában a harcmezőn.
Meg sem állunk a teljes győzelemig.
A Csatornán átrepülve
láttuk az ezer meg ezer hajóból álló vízi armadát.
Annyira lelkesítő volt, hogy az egyikünk imádkozni kezdett, és mi csatlakoztunk.
Robert St. John jelentkezik az NBC New York-i szerkesztőségéből.
Elérkezett a világtörténelem egyik legfontosabb órája.
Dwight Eisenhower tábornok katonái kiszállnak bárkáikból,
és átküzdik magukat a partokon, egészen a náci Európa fellegvárába.
A tengerről szállnak partra,
hogy vadászgépek hada alatt megküzdjenek az ellenséggel.
Az ádáz légi csata megállás nélkül folyt.
A földi egységeket támogató légierő egy pillanatra sem állt meg aznap.
Letudtak egy kört, megtankoltak, felpakolták a bombákat és a töltényeket,
majd elszántan elindultak, újra és újra.
A Luftwaffe alig védekezett, amikor megtámadtuk Normandiát.
A Légierő tette lehetővé
Normandia megszállását.
A németeknek így két fronton kellett harcolniuk,
nyugaton az angol-amerikai erőkkel, keleten pedig az oroszokkal.
ANGLIA - FRANCIAORSZÁG - NÉMETORSZÁG AZ OROSZ FRONT
1944 augusztusában a Vörös Hadsereg felfedezte Majdaneket,
a lengyel Lublin melletti, elhagyott náci koncentrációs és haláltábort.
Ez egyértelmű bizonyítékként szolgált Hitler zsidókat irtó törekvéseire.
NÁCI TÖMEGGYILKOSSÁG A TÁBORBAN
Megszálló csapataink épp a nácikat támadják,
akiknek ez a parancsa: inkább a halál, mint a visszavonulás.
ŻAGAŃ, NÉMETORSZÁG
Akár a halál, akár a visszavonulás mellett döntenek,
a szövetségesek teljes erőből támadják őket.
A táborban voltak titkos rádiók...
A 100. BOMBÁZÓCSOPORT BOMBAVETŐJE
...így mindenről értesültünk, amit a BBC tudott.
Amikor 1944 júniusában elkezdődött a megszállás,
már tudtuk, hogy nem leszünk ott örökké.
A Stalag Luft III-ba még mindig érkeztek lezuhant katonák.
Köztük számos fekete pilóta,
például Alexander Jefferson és Richard Macon alhadnagyok,
a 332. vadászgépcsapat, azaz a Vörösfarkúak elismert pilótái.
A Tuskegee-pilóták vörösre festették a gépeik farkát.
Ha valaki nem tudta, hogy fekete pilóták vezetik a gépeket...
ÍRÓ
...akkor is felismerték a Vörösfarkúakat.
Nem féltünk attól, hogy elfog az ellenség,
mert tudtuk, hogy mi jobb pilóták vagyunk.
„Vigyázz, kész, tűz!”
A 332. VADÁSZGÉPCSOPORT PILÓTÁJA
Ezek a bátor fekete pilóták arra vártak,
hogy hozzájárulhassanak a háborúhoz, kiemelkedően tehetségesek voltak.
A hosszú, veszélyes bevetéseket végző Légierő,
de főleg a bombázók legénységei hálásak voltak a Vörösfarkúaknak.
Az összes segítő század közül őket tartották a legtöbbre.
A FREEDOM FLYERS ÍRÓJA
Macont és Jeffersont bőrszínük miatt szegregálták
az amerikai és olasz légibázisokon,
ezért döbbenten tapasztalták,
hogy a Stalag Luft III barakkjai integráltak.
Úgy 150 férfi érkezett a táborba, felsorakoztattak minket.
Jött egy jó magas kentuckyi parasztgyerek...
A 332. VADÁSZGÉPCSOPORT PILÓTÁJA
...odajött, azt mondta: „Na, én megverem ezt a fiút.”
Erre az ezredes odajött: „Hadnagy, vigyázz rá!”
„Igenis.”
A németek bekísértek a szobába,
megmutatták a helyemet, az emeletes ágy legtetején.
Nem tudtam, mennyire súlyos volt a sérülésem.
Deréktól lefelé lebénultam.
Amikor meglátták, hogy nem tudok mozogni,
a németek megpróbálták elmagyarázni nekik,
hogy adják át nekem az alsó ágyat.
Senki sem mozdult.
Végül egy texasi megszólalt: „Cserélek vele, felmászok én.”
Onnantól kezdve legjobb cimborák lettünk.
Ezeknek az embereknek együtt kellett túlélniük a tábort.
A rasszista viselkedés és gyűlölet eltűnt, vagy legalábbis csökkent,
tudták, hogy csak összefogva tarthatják egymásban a lelket
és élhetik túl a tábort.
A Légierő egyik utolsó hadművelete a Reich üzemanyag-utánpótlását
hivatott elvágni, ezért német szintetikusolaj-üzemeket bombáztak.
Emellett a szállítmányozási telepeket és a raktárakat is pusztították,
hogy ne jusson szén a repülőgépgyártó üzemekbe.
A légi blokád megbénította a Reich hadigépezetét,
és a hadseregük is megfelelő légi biztosítás nélkül maradt
a sűrűsödő harcok közepette.
A tiszti klubban voltunk hajnal egyig-kettőig.
Hirtelen megkaptuk a hírt,
hogy készüljünk a reggeli bevetésre.
Kétezer nehézbombázót küldtünk fel.
Beborították az eget.
Az egyik üzem,
a Merseburg melletti, leunai üzem kiiktatásához
6000 bombázó és 40 küldetés kellett.
A csoportunk vezette a Berlin elleni egyik legnagyobb támadást.
Gyönyörű nap volt.
Sütött a nap, felhő egy szál sem.
A célpont közelében eltalálták a gépünket,
de mi továbbra is bombáztuk a célpontot,
tudva, hogy nem térünk vissza a bázisra.
A gép belseje füstölt és kigyulladt, tudtam, hogy ugranom kell.
Amikor kiugrottam, azt hittem, a mennyben vagyok.
Hirtelen földet értem, felnéztem,
és három katona közeledett felém, puskával a kezükben.
Az egyik már emelte a fegyverét, hogy leüssön,
de akkor észrevettem a sapkáján a Vörös Hadsereg szimbólumát.
Elkezdtem kiabálni: „Amerikanski, Roosevelt,
Sztálin, Churchill, Pepsi-Cola,
Coca-Cola, Lucky Strike!”
A berlini volt Rosie 52. és egyben utolsó küldetése.
A 100-asok közül senki sem repült ennyiszer.
Miután felgyógyult egy orosz kórházban,
Rosie visszatért Thorpe Abbottsra,
ahonnan másfél évvel korábban elindult első küldetésére.
Az oroszok már nagyon közel jártak.
Hallottuk a tüzérséget,
a harcot a távolból.
Hitler nem tudott dönteni:
meneteljenek a foglyok, vagy inkább megöljék őket?
A FROM INTERROGATION TO LIBERATION ÍRÓJA
Valós esély volt rá.
Aztán az egyik estén
a rangidős amerikai tisztünknek szóltak a németek,
hogy azonnal evakuálnak minket,
egy órán belül indulunk, menetelni fogunk.
Azt mondták, a biztonságunk érdekében teszik.
Ezt mondták, de mi tudtuk az igazságot.
A katonák nem tudták, hová viszik őket.
Attól tartottak, hogy Hitler élő pajzsnak akarja használni
az amerikai pilótákat.
Akkor volt az elmúlt 100 év legkeményebb tele Európában.
Kegyetlenül hideg volt.
A hó térdig ért,
és egész éjjel meneteltünk, egészen késő délutánig,
alig álltunk meg.
SPREMBERG - ŻAGAŃ - MOOSBURG
NÉMETORSZÁG - CSEHSZLOVÁKIA
Sprembergnél vonatra raktak minket.
Bezártak minket a marhavagonokba.
Hatvan-70 embert zsúfoltak be.
Leülni sem volt hely.
Pokoli volt.
Úgy voltunk ott, mint heringek a konzervdobozban.
Aki elesett, azt eltaposták.
Amikor a vonat megállt,
mindenki az ajtót verte, hogy engedjék ki őket.
Végül kinyitották az ajtót az őrök.
El lehet képzelni, milyen rossz volt.
MOOSBURG, NÉMETORSZÁG
Ez egy olyan tábor volt, amit látszólag
8-10 000 fogolyra méreteztek eredetileg.
És több mint 100 000-en voltak ott.
A Pokoltábor jó megnevezés rá.
Nem voltak barakkok, kint aludtak.
Borzalmas körülmények között.
Senki sem tudta, mi lesz velük.
1945. ÁPRILIS 29.
Egyik nap épp sétáltunk,
amikor valaki felkiáltott: „Ott egy tank! Egy Sherman tank!”
Odanéztünk, és tényleg,
egy Sherman harckocsi bukkant fel a távolban.
Patton Harmadik Hadserege elfoglalta a tábort.
Pattont is láttam egy tankon, amikor átjöttek a Stalag VII-A kapuján.
Végre felszabadítottak minket.
Páran odamentek a zászlórúdhoz, leszedték a horogkeresztet,
aztán kibontották az amerikai zászlót, felhúzták, mi meg vigyázzba álltunk.
Nem is uniformisban voltunk, hanem a rongyos ruháinkban.
De mégis ez volt életem legjobb tisztelgése.
Nagyon megható volt.
Végre felszabadítottak minket
a hosszú évek és hónapok óta tartó hadifogságból.
Szinte el sem tudtuk hinni, hogy végre hazamehetünk.
Londonból jelentkezünk
egy rendkívüli hírrel.
A német rádió bejelentette, hogy Hitler halott.
HITLER MEGHALT, ÁLLÍTJÁK A NÁCIK
1945. május elsején, amikor a világ értesült Hitler öngyilkosságáról,
a 100-asok egy utolsó bevetésre indultak
a Zabagép hadművelet részeként.
A legénység most nem bombákat, hanem élelmiszert dobált le ejtőernyővel.
Ezzel azt a közel ötmillió éhező hollandot segítették,
akik még a kitartó nácik megszállása alatt álltak.
Amikor a bombázók elérték Amszterdam szélét,
színes tulipánmezők felett haladtak el.
KÖSZÖNJÜK
Az egyikre ez a felirat volt kirakva a virágokból: „Köszönjük, jenkik!”
A SZÖVETSÉGESEK KIHIRDETTÉK A HÁBORÚ VÉGÉT
Európában véget ért a háború.
A 100-asok összepakolták a vászonzsákukat,
a Thorpe Abbotts környékén élő helyiek
a legjobb ruháikban búcsúztatták el őket.
ISTEN HOZOTT ITTHON
Atlantába érve kerestem egy utcai telefont,
felhívtam édesanyámat, hogy megjöttem.
Persze egyből sírni kezdett,
aztán eljöttek...
Eljöttek értem Fort McPhersonbe, és hazavittek.
Hazamentünk Kaliforniába.
Édesapám és édesanyám is ott volt.
Persze megvolt a nagy összeborulás, madarat lehetett velem fogatni.
Aztán megláttam a jövendőbelimet, Barbarát.
Három hétre rá megházasodtunk.
A véres százas tagjai végre hazatérhettek,
újra a családjuk körében lehettek,
a feleségükkel
és a kedvesükkel.
Először azóta, hogy elkezdődött a kiküldetésük.
Amikor leszereltem, teljesen ki voltam merülve.
Hatalmas kihívást éltem át,
amin szerettem volna túllépni, hogy visszatérjek a hétköznapi életemhez.
Visszamentem ahhoz a céghez, ahol korábban is dolgoztam,
de úgy éreztem, hogy erre még nem állok készen.
Hat hónapot töltöttem ott, aztán...
FELELŐSSÉGRE VONJÁK HITLER REZSIMJÉT
...hallottam, hogy részt lehet venni a nürnbergi perekben ügyészként.
HÁBORÚS BŰNÖK BIZOTTSÁGA
Európa felé, a hajón megismertem egy gyönyörű nőt,
aki szintén ügyvéd volt, és szintén ügyészként tartott ugyanoda.
Tíz napon belül eljegyeztük egymást,
Nürnbergben esküdtünk meg.
A bűnösök ott ültek a vádlottak padján, hatalmuktól megfosztva,
megszégyenítve, az ítéletükre várva.
Nekem ekkor ért véget igazából a háború.
A második világháború volt a történelem legpusztítóbb fejezete.
Háború még sosem követelt ennyi életet.
Az Amerikai Légierőn belül a Nyolcadik Légierőnek volt
a legnagyobb halálozási rátája.
Mivel én túléltem,
és visszatekinthetek rá az évek távlatából,
elmondhatom, hogy megváltoztatta az életemet.
Most már beszélhetünk
az izgalmairól, a romantikájáról, a legendáiról.
A barátok, akiket akkor szereztem, számtalanszor megmentették az életemet.
Ez semmihez sem fogható.
Társaink elkötelezett, áldozatkész,
rendkívül bátor katonák voltak.
Együtt sírtunk, együtt nevettünk.
Együtt néztük végig, ahogy a bajtársaink lezuhantak, meghaltak,
megsebesültek, hadifogságba estek.
Nagyon tiszteltük egymást, osztoztunk a győzelemben.
351. SZÁZAD 100. BOMBÁZÓCSOPORT 1. ÉVFORDULÓJA
Szerintem mindannyian ezt éreztük.
Csodaszámba ment, ahogyan összefogtunk.
Elismerésre méltó mindazon férfiak és nők munkája,
akik az életüket adták értünk, lényegében megóvták a világot a fasizmustól.
A mostani szabadságunk nem a véletlennek köszönhető.
Az én generációm és az elődeink fizettek meg érte.
És szerintem ezért fontos,
hogy emlékezzünk a második világháború generációjára.
NARRÁTOR
KÖSZÖNET AZ AMERIKAI VÉDELMI MINISZTÉRIUMNAK
ÉS A MAXWELL LÉGITÁMASZPONT TÖRTÉNELMI KUTATÓÜGYNÖKSÉGÉNEK
A feliratot fordította: Alimuradov Dóra