Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Man joprojām ir tās pašas sajūtas, kad ieraugu bumbvedēju B-17.
Vai tad nav skaists lidaparāts?
Atgādina skulptūru.
Un tas ir burvīgs gaisā - ar ievilktu šasiju.
ROBERTS ROZENTĀLS - ROZIJS 100. GRUPAS PILOTS
Kad lidojām formācijā...
reizēm tūkstoš lidaparātu...
tas bija ļoti skaists un dramatisks skats.
Aukstajās, zilajās debesīs virs Eiropas
tika izcīnīta jauna veida kauja
vidē, kur tas līdz tam nebija noticis.
Tas bija vienreizējs notikums kara vēsturē.
Nebijis un neatkārtojams.
Amerikāņu lidotāji no 40 bombardēšanas grupām
lielā skaitā tika ievainoti un gāja bojā gaisa kaujās.
Viena no šīm grupām, kas bija ļoti agresīva un nedisciplinēta,
īsā laikā piedzīvoja tik daudz upuru,
ka iegāja vēsturē kā "asiņainā simtā grupa".
EIROPĀ SĀKAS KARŠ
Vācija ir iebrukusi Polijā.
Ap pulksten deviņiem Varšava piedzīvoja plašu bombardēšanu.
VARŠAVA
Šorīt agri no rīta vācu armija iebruka Holandē un Beļģijā
pa sauszemi un ar izpletņlēcējiem.
HOLANDIEŠI PADODAS
NACISTI SPIEŽAS FRANCIJĀ
Vaicājat - kāda ir mūsu politika?
Karot jūrā, uz sauszemes un gaisā.
Cīnīties pret briesmīgāko tirāniju, kāda jebkad pieredzēta
tumšajā un nožēlojamajā cilvēku noziegumu klāstā.
BOMBARDĒTA LONDONA
BRITI: NACISTU ZIBENSKARŠ IZGĀZIES
Ja Lielbritānija kritīs,
ass valstis kontrolēs Eiropu, Āziju
un Āfriku, un tās pret šo puslodi
spēs vērst milzīgus militāros un flotes resursus.
Šorīt bijām liecinieki tam,
kā ienaidnieka lidmašīnas bombardēja Pērlhārboru.
Tas nav nekāds joks.
Tas ir īsts karš.
UZBRUKUMI HAVAJU SALĀM
PIETEIKTS KARŠ
Es lūdzu Kongresu paziņot,
ka sakarā ar neizprovocēto
un gļēvulīgo Japānas uzbrukumu
ir izsludināts karastāvoklis.
ITĀLIJA, VĀCIJA PIESAKA KARU
Tobrīd karā
hitleriskā Vācija kontrolēja kontinentālo Eiropu.
Lielbritānija bija palikusi viena un neaizsargāta -
pēdējā izdzīvojusī Eiropas demokrātija karā pret nacistiem.
Un jautājums bija - kā ienaidniekam dot pretsparu.
Lielbritānijas bumbvedēji kopš 1940. gada
bombardēja Vāciju nemitīgi, bet neefektīvi -
nakts uzlidojumos ar lieliem zaudējumiem, bieži vien ne tuvu netrāpot mērķim.
Nacisti bija neapšaubāms un īsts apdraudējums globālajai demokrātijai.
Tāpēc patriotisms bija kas tāds, ko dižākā paaudze...
STĪVENS SPĪLBERGS REŽISORS
...mana tēva paaudze, uztvēra ļoti, ļoti nopietni.
Es ar jums nerunāju pienākuma pēc,
jo gribu runāt par savu mīļāko tematu - armijas gaisa spēkiem.
DŽEIMSS STJUARTS - DŽIMIJS PILOTS
Mana pieredze gan nav ilga.
Esmu dienestā tikai gadu,
bet esmu daudz uzzinājis par to, ko gaisa spēki var piedāvāt.
To es gribu jums pastāstīt.
Armijas gaisa spēkiem vajag 15 000 kapteiņu,
40 000 leitnantu, 35 000 lidotāju seržantu.
Amerikas jaunekļi, jūsu nākotne ir debesīs.
Spārni jūs gaida.
Es biju koledžas otrajā kursā,
un mani interesēja tikai meitenes un viskija dzeršana.
DŽONS LAKADŪ - LAKIJS 100. GRUPAS PILOTS
Un tad notika uzbrukums Pērlhārborai
un mēs ar studiju biedriem tikām rekrutēti kā aviācijas kadeti.
Mierā!
Tolaik daudz kur valdīja antisemītisms.
Un Hitlera runas par āriešu nācijas pārākumu
manī radīja neapmierinātības sajūtu, bet es neko nevarēju mainīt.
Pēkšņi šī neapmierinātība pazuda.
Nu es jutu, ka varu kaut ko darīt.
Es nospriedu, ka visefektīvāk es dienētu kā pilots.
REKRUTĒŠANAS CENTRS
Nākamajā dienā es aizgāju un pieteicos par gaisa spēku kadetu.
Pirms dienesta tūkstošiem amerikāņu lidotāju nekad nebija bijuši
lidmašīnā vai šāvuši uz ko bīstamāku par vāveri.
Ekipāžas veidoja vīri no visām Amerikas malām
un ar visdažādāko dzīves pieredzi.
Bija Hārvardas vēstures maģistri un Rietumvirdžīnijas ogļrači.
Volstrītas juristi un Oklahomas kovboji.
Holivudas elki un futbola varoņi.
Kadeti ir izturējuši pārbaudījumu un nu sāks mācību lidojumus.
Katram instruktoram bija četri audzēkņi.
Pārējie trīs audzēkņi jau bija lidojuši mācību lidojumos, bet es ne.
Es lidmašīnā nebiju bijis.
Pēc aptuveni desmit stundām mēs lidojām vieni paši.
Pēc pacelšanās nav neviena, kas palīdzētu.
DŽONS A. KLĀRKS 100. GRUPAS PILOTS
Jātiek galā pašam.
Es kļuvu par stūrmani, jo par pilotu nederēju.
HERIJS KROSBIJS 100. GRUPAS STŪRMANIS
Mani izbrāķēja.
Vienmēr atcerēšos, ka vīru, kas mani izbrāķēja, sauca leitnants Meitags.
Atbilstošs vārds perspektīvu lidotāju izgāzējam.
DŽOZEFS ARMANĪNI 100. GRUPAS BOMBARDĒTĀJS
Mans militārais instruktors grasījās mani izbrāķēt.
Viņš teica: "Tu tik un tā iesi bojā,
bet, zini, es aiziešu apsēdīšos zem tā koka.
Ja varēsi trīs reizes pacelties, izlidot figūru un nosēsties, būsi uzņemts.
Ja nevarēsi - būsi izkritis."
ASV ARMIJA
Mēs lidojām no astoņiem rītā līdz astoņiem vakarā.
Es veicu dažādus manevrus - kaujas apgriešanos un "slinkos S".
Un retajās brīvajās dienās mēs piedalījāmies gaisa cīņās.
Man nekad nav bijis tik jautri kā tolaik.
Es un četrdesmit kursabiedri tikko bijām absolvējuši lidotāju skolu...
AVIĀCIJAS KADETI VIRSNIEKI - 43. B KLASE
...un mūs visus norīkoja lidot ar B-17.
Mēs ar B-17 nekad nebijām lidojuši.
Boeing lidojošais cietoksnis ar 10 vīru apkalpi -
šī jaunā bumbvedēja ātrums ir gandrīz 485 kilometri stundā.
Fizelāžas izvirzījumi ir ložmetēju torņi.
Ar 4000 zirgspēku dzinējiem
tas var nolidot 4830 kilometrus bez piezemēšanās degvielas uzpildei.
B-17 bija pirmā lidmašīna, kas paredzēta gan uzbrukumiem, gan aizsardzībai.
Uzbrūkot tā varēja mest tiem laikiem ļoti smagus lādiņus.
Un tās daudzo 50. kalibra ložmetēju dēļ to sauca par lidojošo cietoksni.
Sajūta, lidojot ar B-17, bija brīnišķīga.
Lidmašīna reaģēja tik skaisti, ka es ar to saradu uzreiz.
Biju ļoti priecīgs, ka varu lidot ar B-17.
Mums bija apmēram piecus vai sešus mēnešus ilgas mācības,
lai sagatavotos dienestam ārzemēs.
1943. gada maijā mūs nosūtīja uz Angliju...
FRENKS MĒRFIJS 100. GRUPAS STŪRMANIS
...kur nonācām Astoto gaisa spēku sastāvā.
Pirms devāmies pāri okeānam, mums pateica:
"Paskatieties pa kreisi un pa labi,
un tikai viens no jums atgriezīsies."
Mēs devāmies pāri okeānam, lai nomirtu.
Līdz ar 100. grupas ekipāžu ierašanos jaunajā bāzē
Austrumanglijas laukos karš Eiropā iegāja jaunā posmā.
TORPABOTSA AUSTRUMANGLIJA, ANGLIJA
Ar to oficiāli sākās operācija Pointblank -
nepārtraukta bombardēšanas kampaņa,
kad amerikāņi bombardēja pa dienu, bet briti - pa nakti.
Tās mērķis bija panākt pārsvaru gaisā Ziemeļeiropā
līdz nākamajā pavasarī plānotajam iebrukumam - D dienai.
Bez pārsvara gaisā sabiedrotie nevarētu iebrukt Eiropā.
TORPABOTSA AUSTRUMANGLIJA
100. BOMBARDĒŠANAS GRUPAS ŠTĀBS
Mēs tikko bijām ieradušies un cits ar citu iepazinušies,
un pilots Kings man pajautāja: "Ko tu darīji agrāk?"
RIČARDS K. KINGS 100. GRUPAS PILOTS
Es teicu: "Nu, līdz šim es strādāju par kovboju."
OUENS ROUNS - KOVBOJS 100. GRUPAS PILOTS
Un viņš teica: "Labi, turpmāk tu būsi Kovbojs."
100. grupa bija jauna vienība
ar jauniem un vieglprātīgiem komandieriem.
Geils Klevens bija eskadras komandieris...
GEILS KLEVENS - BAKS 100. GRUPAS PILOTS
...un Džons Īgans - štāba priekšnieks.
DŽONS ĪGANS - BAKIJS 100. GRUPAS PILOTS
Īganam un Klevenam nebija jālido, bet viņi vienmēr lidoja.
DONALDS L. MILLERS MASTERS OF THE AIR AUTORS
Un tāpēc vīri viņus apbrīnoja.
Baks Klevens un Bakijs Īgans valkāja šalli ap kaklu
un cepuri uz vienas auss,
un viņi bija visai pašapzinīgi.
Viņi mēdza atpūsties virsnieku klubā un reizēm teica:
"Leitnant, piebrauc taksi! Gribu ar tevi parunāt."
350. BOMBARDĒŠANAS ESKADRIĻA
Džona Īgana un Geila Klevena dzīves mērķis bija lidot ar lidmašīnu.
Un tur nu viņi bija un lidoja.
Darīja to, kas viņiem patika, kalpoja valstij, ko mīlēja...
SETS PERIDONS VĒSTURNIEKS
...pildot uzdevumu, kam ticēja.
Klevens un Īgans palīdzēja vadīt 100. grupu
cīņā pret varenākajiem gaisa spēkiem pasaulē - vācu Luftwaffe -,
kuru piloti veterāni bija piedalījušies karadarbībā Spānijā, Norvēģijā, Polijā,
Francijā, Krievijā, Grieķijā, Ziemeļāfrikā un Anglijā.
Nacisti sapratīs, cik briesmīgi pārrēķinājušies...
FRENKLINS RŪZVELTS
SAVIENOTO VALSTU PREZIDENTS 1943. GADA UZRUNA
...uzskatot, ka gaisā vienmēr būs pārāki.
Viņu pārākums ir zudis uz neatgriešanos.
Mēs uzskatām, ka nacisti un fašisti ir uzprasījušies,
un viņi saņems, ko pelnījuši.
1943. GADA JŪNIJS
VIENS GADS LĪDZ D DIENAI
Kapteini Kērk, kapteini Tompson, leitnant Buška,
Aiverson, Holovej un Hokers - jums jālido.
Pasteidzieties!
Ienāca komandieris, nostājās priekšā,
atvilka aizkaru,
un tur no Torpabotsas līdz mērķim bija sarkana lente.
BRŪSS OLSHAUSS 100. GRUPAS ASTES LOŽMETĒJNIEKS
Jūsu mērķis ir šī ēku grupa.
Šī ēka būs tēmēšanas punkts.
Ja jūsu nomestās bumbas koncentrēsies šajā teritorijā,
rūpnīca tiks iznīcināta.
Es izkāpu no džipa, noliku mantas,
iekāpu lidmašīnā, iekārtojos un biju gatavs.
ROBERTS VOLFS 100. GRUPAS PILOTS
Lidojot pašaizsargājošā formācijā,
ko dēvēja par kaujas kasti,
ar līdz pat 13 ložmetējiem katrā lidmašīnā,
viņi varēja izlauzt ceļu uz mērķi cauri ienaidnieka lidmašīnu rindām.
Iznīcinātāji Thunderbolt gatavi pacelties.
Tie dodas ceļā pie bumbvedējiem.
Abas grupas satiekas virs Lamanša,
un, iznīcinātājiem patrulējot debesīs ap bumbvedēju formāciju,
gaisa armāda ielido ienaidnieka teritorijā.
Bumbvedējus īslaicīgi aizsargāja mazākie,
izveicīgākie iznīcinātāji, piemēram, P-47 Thunderbolt,
kam ierobežotās degvielas ietilpības dēļ bumbvedēji bija jāpamet,
tiklīdz tie sāka virzīties dziļāk Vācijā.
Ekipāža atradās svešā vidē,
kur fiziski nebija iespējams izdzīvot bez īpaša apģērba,
īpaša ekipējuma
un papildu skābekļa piegādes.
Tiklīdz nokļuvām augstumā, mums bija vajadzīgs skābeklis,
tāpēc pie sejas tika piestiprināta skābekļa maska.
Un bija stindzinoši auksts.
Ļoti zema temperatūra.
Mēs darbojāmies 45 vai 50 grādos zem nulles.
Iznīcinātāju eskorts nespēja nolidot tādu attālumu,
lai pavadītu B-17 līdz pat mērķiem Vācijas vidienē,
tāpēc sabiedroto iznīcinātāji atgriezās Anglijā.
Atceros - kad pirmo reizi šķērsojām Lamanšu,
es skatījos lejup un sapratu, ka esam virs ienaidnieka teritorijas,
un man kaklā bija kamols.
Es uztraucos.
Gaisā ir melni lādiņu dūmu pleķi no pretgaisa ieročiem lejā.
Vāciešiem bija 88 milimetru lielgabali,
kas varēja uzšaut lādiņu līdz 12 kilometru augstumam.
Lādiņš gaisā uzsprāga, izkaisot šrapneļa atlūzas.
Lidmašīnas ir apšūtas nevis ar tēraudu, bet gan alumīniju.
Tas nozīmē, ka artilērija lidmašīnu sacaurumoja.
Tā bija pirmā reize, kad nonācu spēcīgā pretgaisa aizsardzības ugunī,
un tas bija biedējoši.
Mēs sastapāmies ar ļoti pieredzējušu,
ļoti labi aprīkotu un ļoti labi apmācītu pretinieku.
Viņi bija profesionāļi, un mēs bijām ierindas amatieri.
Kad formācija tuvojās mērķim,
bombardētāji ievadīja tādus mainīgos lielumus kā gaisa ātrums un vēja virziens
savā bumbu tēmēklī Norden -
sevišķi slepenā mērķēšanas ierīcē, kas konstruēta, lai lidmašīnas
nomestu bumbas tieši uz mērķa.
Bumbu tēmēklim Norden bija paredzēts būt tik precīzam,
ka no sešu kilometru augstuma varētu iemest bumbu skābētu gurķu mucā.
Kad metām bumbas, redzēju, kā krīt bumbas no lidmašīnām priekšā...
DŽĪNS BENKSTONS 100. GRUPAS BOMBARDĒTĀJS
...un caur organiskā stikla izvirzījumu
redzēju, kā krīt mūsu nomestās bumbas tieši zem mums.
Un tad, kad tās sprāga, mēs tos sprādzienus redzējām.
Pirmie bumbvedēji ir prom,
un mērķus jau daļēji aizsedz sprādzienu izraisītie ugunsgrēki.
Triecieni ir skāruši spēkstaciju, daļēji uzbūvētas zemūdenes
un vismaz vienu zemūdeni ūdenī.
Mēs nometām bumbas,
mums uzbruka pāris iznīcinātāju, neviens netika ievainots.
Un es nodomāju: "Nav nemaz tik slikti."
Sākotnēji 100. grupai tika uzdots bombardēt piekrastes mērķus,
piemēram, zemūdeņu bāzes un rūpnīcas Francijā un Norvēģijā.
SENNAZĒRA - LEMĀNA - PARĪZE LILLE - BRĒMENE - HAMBURGA
Gaisa spēki centās iznīcināt
nacistiskās Vācijas kara mašīnu.
Rūpnīcas, kurās ražoja lidmašīnas un tankus.
Rūpnīcas, kurās ražoja lodīšu gultņus.
Britu lidlaukos
pienāk ziņas par kaujām debesīs.
Cietuši daudzi cietokšņi.
Daži atgriezušies ar bojātiem dzinējiem vai sadragātu šasiju.
B-17 tika uzskatīti par uzticamiem un drošiem lidaparātiem,
kuros ir izredzes izdzīvot.
Varēja zaudēt trīs dzinējus un nokļūt mājās.
Varēja zaudēt pusi astes vertikālā stabilizatora
un nokļūt mājās.
Tas pārveda mājās ar diviem dzinējiem, un esmu redzējis, ka pat ar vienu.
TOMASS DŽEFRIJS 100. GRUPAS KOMANDIERIS
1943. GADA 17. AUGUSTS
DESMIT MĒNEŠI LĪDZ D DIENAI
INSTRUKTĀŽAS TELPA NEPIEDEROŠIEM IEEJA AIZLIEGTA
Drīz astotajiem visu mainīja
piedalīšanās līdz šim lielākajā kaujas uzdevumā.
Divkāršs trieciens pa lodīšu gultņu rūpnīcām Šveinfurtē
un Messerschmitt fabrikām Rēgensburgā -
pamatīgi apsargātiem mērķiem dziļi Vācijas vidienē.
Simtajai grupai tika uzdots bombardēt Rēgensburgu.
Kad viņi atvilka no kartes aizkaru
un mēs ieraudzījām, kā tā sarkanā līnija šķērso visu Vāciju,
mēs nodomājām: "Mīļo stundiņ!"
Izstrādātais plāns bija tiešām izcils.
Tātad...
ĢENERĀLIS KĒRTISS LEMEJS KOMANDIERIS
...Kērtisa Lemeja Trešā bombardēšanas divīzija lidotu
un uzbruktu Messerschmitt rūpnīcām Rēgensburgā un pēc tam dotos uz Āfriku.
Un pēc desmit minūtēm sekotu Pirmā bombardēšanas divīzija,
un viņi uzbruktu lodīšu gultņu rūpnīcām Šveinfurtē
un pēc tam atgrieztos Anglijā.
Tātad vāciešiem būtu jāizlemj, kurai grupai uzbrukt.
Taču - pārsteigums - ir augusts un Lielbritānijā ir migla.
DR. KONRĀDS Č. KREINS VĒSTURNIEKS
Torīt mēs izgājām ārā.
Biju paņēmis gaismekļus, kabatas lukturus un pavadīju lidmašīnas ceļā.
Visi savācās ar desmit minūšu nokavēšanos, bet mēs pacēlāmies.
Kērtiss Lemejs savu bombardēšanas divīziju bija apmācījis
pacelties angļu miglā.
Otra bombardēšanas divīzija nepacēlās.
Tātad pēkšņi Lemejs ir licis savējiem pacelties un izveidot formāciju,
bet otra divīzija vēl pat nav startējusi.
Un nu desmit minūšu atstarpes vietā ir divu stundu atstarpe.
Šajā vācu filmā redzams, cik ātri viņu iznīcinātāji 109
un Focke-Wulf 190 spēj pacelties, tiklīdz atskan trauksme.
Viņiem bija pietiekami daudz laika sapulcēt milzīgu iznīcinātāju armiju,
pārsniedzot mūsu eskorta iznīcinātāju skaitu divkārt un pat desmitkārt.
Lidojām pāri Lamanšam. Bija skaista diena.
Sasniedzām Nīderlandes piekrasti, un pēkšņi visa pasaule uzsprāga.
Tas turpinājās divas stundas.
Pēc mācībām mums bija radies priekšstats,
ka vācu iznīcinātājus varam pārspēt.
Protams, mēs sapratām, ka tā nav taisnība.
Zenītartilērija un iznīcinātāji, vairāk zenītartilērijas un iznīcinātāju.
Un es dzirdēju, kā augšējais tornis kapā ar ložmetēju.
Klevena lidmašīnai trāpīja sešas reizes.
Bija sadragāta hidrauliskā sistēma. Sadragāts viens dzinējs.
Pilotu kabīne liesmās.
Klevens pagriežas un paskatās uz sakarnieku ložmetējnieku,
un sakarniekam ložmetējniekam nav kāju.
Tās ir norautas.
Un es joprojām atceros vienu lidmašīnu -
no visām korpusa atverēm nāca liesmas.
Tas man rādījās sapņos ļoti ilgu laiku.
Ikviens vīrs tajā lidmašīnā
cīnījās par demokrātijas un brīvības uzvaru.
Bet, esot kaujā, vai zināt, par ko cīnāties?
Par puisi pa kreisi un puisi pa labi.
Par puisi, kas ir priekšā, un puisi aiz muguras.
Lūk, par ko jūs cīnāties.
Klevens sēž pilotu kabīnē, un otrais pilots saka apmēram tā:
"Mums jātinas. Ieslēdzam trauksmes signālu!"
Klevens atbild: "Mums jātiek līdz mērķim.
Mēs bombardēšanas uzdevumu izpildīsim."
Piecas minūtes pirms mērķa viss norima.
Ne iznīcinātāju, ne zenītartilērijas - nekā.
Mēs veiksmīgi nometām bumbas.
Ar bīstami niecīgu degvielas daudzumu
Rēgensburgas grupa lidoja pāri Alpiem uz Ziemeļāfriku,
kamēr Šveinfurtes grupa ielidoja tieši Luftwaffe krustugunīs.
Tas nozīmē, ka vācieši varēja pacelties un uzbrukt Lemeja vīriem,
tad nolaisties, ieraut pa mēriņam, ielādēt munīciju, uzpildīt degvielu
un tad ķerties pie Šveinfurtes puišiem.
Visa Luftwaffe uzklupa Šveinfurtes grupai un viņus vienkārši sakāva.
Vakarpusē sasnieguši Ziemeļāfriku,
100. bombardēšanas grupas lidotāji bija kaujā izmocīti un noguruši,
taču jutās laimīgi, ka izdzīvojuši.
Ikvienam komandierim, kam bija jāsūta cīņā karaspēks,
kas bija skaitliskā mazākumā,
nepiemēroti ekipēts...
AIRA ĪKERS ASTOTO GAISA SPĒKU KOMANDIERIS
...un minimāli apmācīts, bija jāpieņem ļoti grūti lēmumi.
Tas bija kā notiesāt vīrus uz nāvi.
Es ierados Anglijā 1943. gada vasarā,
un mani nosūtīja uz 100. bombardēšanas grupu.
Rozijs Rozentāls ieradās grupā
kopā ar citiem lidotājiem, lai aizvietotu tos, kurus bijām zaudējuši.
Īgans bija padzirdējis, ka tas jauneklis Rozijs ir diezgan labs lidotājs.
Tā nu Īgans izveda viņu ārā, lepni visu izrādīja
un teica: "Gribu, lai esi manā eskadriļā."
Es biju bārā
un, kā parasti, dzēru skotu viskiju. Tad es sajutu uz pleca uzsitienu.
Es pagriezos, un tur bija eskadriļas komandieris.
Viņš teica: "Lakij, labāk ej izgulies!
Tev rīt jālido."
1943. GADA OKTOBRIS
ASTOŅI MĒNEŠI LĪDZ D DIENAI
Kad 8. oktobrī laikapstākļi virs Vācijas noskaidrojās,
amerikāņi veica vairākus maksimāli spēcīgus uzbrukumus,
lai iznīcinātu lidmašīnu ražotnes.
Vēlāk lidotāji to nodēvēja par Melno nedēļu.
8. oktobrī 855 lidmašīnas pameta Lielbritāniju,
lai dotos uzlidojumā Brēmenei un Vegesakai.
Tajās bija 1,1 miljons kilogramu bumbu
un 2,75 miljoni šāviņu.
Kad pametām mērķi, es ar acs kaktiņu ieraudzīju,
ka divi Fw 190 mērķē tieši uz mums.
Man priekšā esošais lidaparāts tika sašauts.
Viņi tika izsviesti no formācijas un uzsprāga.
Grupa tika iznīcināta.
Mēs izkritām no formācijas. Trešais dzinējs dega.
Klevens centās pacelties
un pārņemt grupas vadību, taču tad notrieca arī viņu.
Klevena lidmašīna bija sašauta, tajā valdīja haoss.
Pilotu kabīne dega. Viņiem bija jālec.
Geils Klevens notriekts.
100. bombardēšanas grupa to izjuta kā milzīgu zaudējumu.
Un visi bija pilnīgi pārliecināti, ka viņš ir miris.
Tā bija pirmā reize, kad es šaubījos, vai vispār atgriezīšos.
Mana lidmašīna Rosie's Riveters bija pamatīgi cietusi,
un pāris dzinēju nedarbojās.
Kad bijām nometuši bumbas,
es pārvedu mājās to, kas bija palicis pāri no formācijas,
un tās bija tikai sešas lidmašīnas.
Iedomājieties, kā vīri jutās, vienā dienā zaudējot tik daudz ekipāžu.
Viņu metode bija iztīrīt barakas - tiklīdz lidmašīna nogāzās, baraku iztīrīja.
Tātad viņi iegāja tukšā barakā.
Īgans bija Londonā atvaļinājumā,
kad uzzināja, ka Klevens ir notriekts.
Īgans bija tik nikns, ka nekavējoties pārtrauca atvaļinājumu
un atgriezās bāzē, un teica: "Nākamo uzdevumu vadīšu es."
Uzlidojums Minsterei bija pilsētas iznīcināšanas operācija -
Astotajiem gaisa spēkiem tas bija kas jauns.
Mērķis bija stratēģiski nozīmīga dzelzceļa šķirošanas stacija pilsētas centrā
un arī tuvējie strādnieku mājokļu rajoni.
Cīņā pret nacistu tirāniju par mērķi kļuva arī cilvēku miesa un asinis,
kas bija būtiska reiha kara mašīnas sastāvdaļa.
Telpā valdīja spriedze.
Tā bija pirmā reize, kad daudzi lidotāji
uzdevumu apšaubīja.
Īgans teica runu.
Viņi šo uzdevumu veltīs Klevenam, un tas būs atriebības uzlidojums.
MINSTERE
Tā kā bija lieli zaudējumi, mūsu grupa bija stipri cietusi
un gaisā varēja pacelties tikai 13 lidmašīnas.
Runājot par vācu iznīcinātāju uzbrukumiem:
ja formācija nebija blīva, ja tajā bija 13 lidmašīnas, nevis 18,
vācieši uzbruka vieglākajam mērķim.
Mums nekavējoties uzbruka vairāk nekā 200 vācu iznīcinātāju.
Divi Me 109 sekoja mums un nogalināja mūsu astes ložmetējnieku.
Mani apbēra uzsprāguša lielgabala šāviņa atlūzas
un notrieca uz grīdas.
Bija skaidrs, ka lidmašīna nav vadāma
un mēs nogāzīsimies.
Atceros, ka bijām 6,4 līdz 6,7 kilometru augstumā.
Zeme izskatījās bezgalīgi tālu, bet man nebija izvēles.
Man bija jālec laukā, un es tā arī darīju.
Mēs aizgājām uz lidlauku un ilgi gaidījām.
Beidzot viena mūsu lidmašīna atgriezās.
Bija atgriezusies tikai viena 100. grupas lidmašīna.
To lidmašīnu vadīja Rozentāls.
Tātad viņš šo to bija pārcietis.
Mēs atgriezāmies virsnieku klubā.
Tur valdīja savāds klusums.
Tur bija daži cilvēki, kas uzdevumā nebija lidojuši,
un neviens mums netuvojās.
Mēs it kā bijām atstāti vieni paši.
Tā bija ļoti dīvaina sajūta.
Mēs ļoti pārdzīvojām par notriektajiem.
Es tajā Minsteres uzdevumā zaudēju savu labāko draugu.
Kad notrieca Bakiju Īganu un Klevenu,
tas tiešām pamatīgi iedragāja kaujas garu,
jo visi bija pieņēmuši, ka viņi ir neuzvarami.
Minsteres uzdevums bija lielākā gaisa kauja, kāda līdz tam pieredzēta.
Nevis tikai uzlidojums, bet titāniska cīņa
starp divām lielām un slepkavnieciskām gaisa flotēm.
100. grupa bija ieradusies Anglijā četrus mēnešus pirms Minsteres uzdevuma
ar 140 virsniekiem lidotājiem.
Pēc Minsteres tikai trīs no viņiem vēl spēja lidot un cīnīties.
Ļaudis par šo savdabīgo rekordu uzzināja
un sāka par mums uztraukties.
Mūs sāka dēvēt par asiņaino simto grupu.
Kad lidotājs dodas uzdevumā,
viņš piedzīvo četras stundas tīru šausmu.
Tad viņš ar velosipēdu aizbrauc uz vietējo krogu,
iedzer alu, izklaidējas ar vietējo meiteni, atgriežas bāzē,
mierīgi atpūšas.
Tad nākamajā dienā viņš pieceļas un atkal nonāk šausmās.
Dažos gadījumos tas noveda cilvēkus līdz sabrukumam.
Pēc Melnās nedēļas
noskaņojums Astotajos gaisa spēkos noplaka vēl vairāk
un komandieri bažījās, ka lidotāji varētu sadumpoties.
Lidotāju ārsti un gaisa spēku psihiatri
satraukti ziņoja, ka daži lidotāji uzvedas neparasti,
nespējot tikt galā ar satricinošajiem pārdzīvojumiem kaujās.
Esmu redzējis gadījumus,
kad viņi pat nespēja izkāpt laukā no lidmašīnas.
Šie cilvēki bija tuvu tam, lai kļūtu par,
kā mēs tos saucām, kaujas noguruma upuriem.
Daudzi vīri ar šīm neirotiskajām reakcijām
var ātri atveseļoties,
ja uz laiku kaujas situācijas pamet.
Būtībā atveseļošanās ir atkarīga
no paša pacienta atjaunošanās spējām.
Taču šīs spējas vislabāk atraisās ārpus slimnīcas atmosfēras.
ATPŪTAS NAMS OKSFORDA, ANGLIJA
Mēs centāmies uz dažām dienām izvilkt viņus no karalaika vides
un nosūtīt uz atpūtas namu. Mēs to saucām par zenītartilērijas namu.
Bieži vien tas palīdzēja, bet reizēm ne.
Ar šo problēmu nācās saskarties visiem komandieriem,
jo dažu cilvēku fiziskā un mentālā uzbūve
ir tāda, ka viņi šādus notikumus izturēt nespēj.
Mums šie cilvēki nekavējoties bija jāizslēdz no ekipāžas un bāzes,
jo šāda attieksme bija lipīga.
Mēs nevarējām pieļaut, ka tā negatīvi ietekmētu pārējos vīrus,
kas katru dienu devās lidojumos un turpināja pildīt savus pienākumus.
Runa bija ne tikai par to, ka sabiedroto gaisa spēkiem
nav pārsvara gaisā Vācijā un Eiropā,
bet pat par to, ka viņi gaisa karā zaudē.
Ziniet, nebija tā, ka mēs visu laiku trāpījām tieši mērķī.
Pat labās, skaidrās dienās mēs izkaisījām bumbas
vairāku kilometru attālumā no iecerētā mērķa.
Viņi nespēja trāpīt mērķos, un viņi paši bija mērķis
vācu iznīcinātājiem. Karavīri gāja bojā.
RENDALS HANSENS VĒSTURNIEKS
Šai kaudzē ir lidmašīna pie lidmašīnas -
katra prasījusi 22 000 stundu amerikāņu darba.
Katra lidmašīna nozīmē, ka desmit amerikāņu puiši ir miruši vai sagūstīti.
Droši vien lielākās bailes bija, ka mūs notrieks.
NACISTU OKUPĒTĀ FRANCIJA
Vienmēr zinājām, ka tas ir iespējams.
Būdami jauni un juzdamies nemirstīgi,
mēs domājām, ka tiks notriekti citi,
bet mēs gan ne.
KAPTEINIS F. D. MĒRFIJS PAZUDIS BEZ VĒSTS
Es zināju, cik ļoti māte par mani uztraucas,
un zināju, ka viņa no Kara departamenta saņems telegrammu, ka esmu pazudis,
un viņa nezinās, kas ar mani noticis.
Lidotājiem iedeva izpletņus, bet neiemācīja tos izmantot,
un viņiem tikpat kā nebija mācītas bēgšanas un izvairīšanās taktikas.
Tāpat viņi nebija pienācīgi brīdināti, ka sabombardēto pilsētu civiliedzīvotāji
arvien biežāk notriektajiem lidotājiem uzbruka.
Klevens nolaižas ar izpletni
un redz, ka visapkārt sanākuši zemnieki.
Nākamais, ko viņš atceras - zemnieks viņam pie krūtīm ir piespiedis dakšas
un grib iedurt.
Uzradās vietējā Luftwaffe policija.
Mani aizveda uz Vācijas gaisa spēku lidlauku,
kur tika sapulcēti visi todien sagūstītie amerikāņu lidotāji.
DULAG LUFT FRANKFURTE, VĀCIJA
Mani intervēja kāds vīrs.
Un viņš mani apsveica ar paaugstināšanu amatā.
Izrādās - pirms kādām trim dienām es biju iecelts par pirmo leitnantu.
Tas man bija pārsteigums.
Un viņš man pasniedza 7 reiz 12 centimetrus lielu kartīti,
un tur bija mans vārds, dzimšanas datums, vecāku vārds un mana adrese.
LORENSS VOLFS
Vāciešiem bija spiegi ASV,
kas sūtīja viņiem vietējās avīzes.
Viņi iemidzināja modrību, radot sajūtu, ka tā ir tikai saruna
un ka viņi par mums visu zina.
Šī netiešās pratināšanas metode
reizēm bija iedarbīga un panāca, ka lidotāji, neko nenojaušot,
izpauda informāciju, ko viņi uzskatīja par nebūtisku,
bet nopratinātājiem tā bija ļoti vērtīga.
Nākamajā rītā mūs iesēdināja vagonā.
Katrā vagonā 30 vai 40 cilvēku.
Mēs neviens nezinājām, kas notiks.
STALAG LUFT III ZĀGANA, VĀCIJA
Atceros, kā iegāju pa vārtiem,
un tur bija lieli koka stabi,
visapkārt dzeloņstieples,
un visos stūros bija sargtorņi.
Un starp lielo žogu un mazo žogu bija apmēram trīs metru atstarpe.
Mums teica, lai aiz mazā žoga neejam, citādi mūs nošaus.
Tur bija amerikāņu karagūstekņi,
arī daudzi no 100. bombardēšanas grupas,
kas bija notriekti, pirms tiku notriekts es.
Tiklīdz viņi mūs ieraudzīja, nu...
Daži smējās un teica: "Mēs jūs jau gaidījām. Beidzot esat klāt."
ĪGANS DŽONS K. KLEVENS GEILS V.
Klevens un Īgans ieradās Stalag Luft III ar dažu dienu atstarpi.
Tūlīt pat Klevens ar ievainoto Īganu sāka plēst jokus,
un drīz vien abi atkal bija istabas biedri
un ātri kļuva par nometnes līderiem.
Mēs kopā dzīvojām, kopā gatavojām ēst,
kopā mazgājām drēbes, kopā mazgājāmies dušā.
Duša bija vienreiz nedēļā - varbūt, ja paveicās.
Dzīve Stalag Luft nometnēs
bija ļoti, ļoti disciplinēta.
Viss tika darīts militārā stilā, lai nodarbinātu gūstekņu prātu,
lai uzturētu disciplīnu un būtībā lai visi paliktu dzīvi.
TEHERĀNA, IRĀNA
1943. GADA NOVEMBRIS
Slepenā sanāksmē Teherānas konferencē
1943. gada novembra beigās
Rūzvelts, Čērčils un Staļins vienojās atvērt otru fronti pret nacistisko Vāciju,
ko plānotu un īstenotu galvenokārt amerikāņi un briti.
Bija paredzēts plašs amfībiju uzbrukums - lielākais vēsturē -
piecām pludmalēm Normandijā, Francijā, un tā slepenais nosaukums bija Overlord.
Tam bija jānotiek 1944. gada maijā - jau pēc sešiem mēnešiem.
Ģenerālis Eizenhauers aizbrauca uz Londonu.
Viņš teica, ka nevarēs sūtīt floti, kamēr nebūs neitralizēta Luftwaffe.
UZDEVUMI KAUJAS KĀRTĪBA
Tas tagad ir mūs uzdevums.
Mēs apzinājāmies, ka iebrukums pa zemi nevar notikt,
kamēr nav panākts pārsvars gaisā.
Galvenais mērķis bija notriekt tik daudz iznīcinātāju,
ka vācieši vairs nespētu tos izmantot aizsardzībai.
Iznīcinātāju dēļ bijām cietuši ļoti lielus zaudējumus.
RUNĀ ĢENERĀLIS DŽEIMSS DŪLITLS 8. GAISA SPĒKU KOMANDIERIS, 1944-1945
Tādēļ mājās steidzīgi tika paplašināta iznīcinātāju ražošana.
1943. gada nogalē Anglijā nonāca jauni iznīcinātāji,
un tās bija lidmašīnas, ko Astotie gaisa spēki bija gaidījuši.
Tie bija iznīcinātāji P-51 Mustang.
Mustang. P-51.
Iznīcinātājs ar garāko lidojuma attālumu pasaulē.
Ātrums, strauja augstuma uzņemšana, ātra pikēšana, asi pagriezieni.
Jaunie iznīcinātāji P-51
varēja nolidot tik tālu, lai pavadītu mūs līdz mērķim un atpakaļ.
Un tika arī uzlaboti iznīcinātāji 47,
pieliekot tiem papildu degvielas tvertnes, lai arī tie varētu mūs pavadīt.
Kad lidojām uz Emdenu un es ieraudzīju tos brīnišķīgos P-51,
es pirmo reizi nodomāju: "Varbūt tomēr izdzīvošu."
Galvenais uzdevums bija nevis sargāt bumbvedējus,
bet gan vajāt Luftwaffe gaisā un uz zemes.
20. februārī, svētdienas rītā...
1944. GADA 20. FEBRUĀRIS ČETRI MĒNEŠI LĪDZ D DIENAI
...mēs gatavojāmies lielākajam uzbrukumam Amerikas stratēģisko gaisa spēku vēsturē.
Tas bija iebrukuma sākumposms.
Tika plānots diendienā veikt daudzus uzlidojumus.
Tas izšķīra kara iznākumu.
Vairākus mēnešus katru dienu
iznīcinātāji Mustang un Thunderbolt cīnās pret Me 109 un Fw 190.
Mūsu iznīcinātāji uzbrūk, uzbrūk, uzbrūk.
Mūsu uzvaru skaits ir audzis līdz 4 pret 1.
Vācu pilotu mirstība rietumu frontē
no 1944. gada janvāra līdz maijam bija 99 %.
Ziniet, viņi vienkārši tika noslaktēti.
Tikai pēc Mustang iesaistīšanas karā
Amerika un Anglija gaisā panāca pārsvaru pret Vāciju.
Lai trāpītu ienaidniekam sirdī
un panāktu, ka Luftwaffe paceļas debesīs, ir jādodas uz Berlīni.
DR. TAMIJA DEIVISA BIDLA VĒSTURNIECE
Kad instruktāžā tika atvilkts aizkars
un lente bija novilkta līdz pat Berlīnei,
vispirms bija klusums un tad kliegšana.
Nav dzirdams, kas notiek lejā,
astoņus kilometrus zemāk,
bet šķirošanas stacijas un ķīmikāliju cisternas, kuģus un noliktavas,
rezerves dzinēju un lodīšu gultņu rūpnīcas iznīcina un aprij liesmas.
Šī bija pirmā reize, kad amerikāņi bombardēja Berlīni.
Tas bija visu laiku sarežģītākais Astoto gaisa spēku mērķis,
taču uzdevums bija jāpaveic.
Varu teikt: ja es būtu Vācijā
un katru dienu redzētu, kā atlido bumbvedēju ordas un met bumbas,
tas ļoti negatīvi ietekmētu manu noskaņojumu.
Tas noteikti ļoti nomāca gan civiliedzīvotājus, gan militārpersonas.
Karagūstekņa dzīvi īpaši nepatīkamu padara tas,
ka viņš nezina, cik ilgi tiks turēts gūstā.
Viņš nav notiesāts uz kādu noteiktu laiku.
Viņš tur būs līdz brīdim, kad vai nu izbēgs, vai viss beigsies.
Es tiešām sāku rakt tuneli.
Tur bija veca tualete ar flīžu grīdu.
Nospriedu: paskatīsimies, vai varam te kaut ko izdarīt.
Mans mērķis bija noņemt flīzes,
un mēs varējām sākt rakt.
Sargi to atklāja gandrīz nekavējoties.
TUNELIS HARIJS
Kādi 76 britu gūstekņi no blakus esošās teritorijas
aizbēga pa tuneli, ko bija izrakuši.
Tā iegāja vēsturē kā Lielā bēgšana.
Visus, izņemot divus, noķēra, un 50 gūstekņus vācieši sodīja ar nāvi.
Tās kaut cik labās attiecības, kas mums ar vāciešiem bija,
pēc tam pilnībā izzuda.
Kādu dienu man piezvanīja un teica:
"Ar tevi grib runāt ģenerālis Lemejs."
Ģenerālis teica: "Džefrij, man ir vajadzīgs grupas komandieris
95. bombardēšanas grupai un 100. bombardēšanas grupai.
Vari izvēlēties."
ŠTĀBS 95. BOMBARDĒŠANAS GRUPA
95. grupa būtībā darbojās labi.
Bija zaudējusi minimālu lidmašīnu skaitu.
Viņu bombardēšanas rādītāji bija labi, un es nospriedu, ka 100. grupai
es būtu vairāk noderīgs nekā 95.
Tāpēc es viņam piezvanīju un pateicu, ka ar viņa atļauju
izvēlos 100. bombardēšanas grupu.
Es pajautāju: "Kad man jāierodas?" Un viņš teica: "Šopēcpusdien."
Pirmais, ko darīju, - lūdzu, lai ģenerālis Lemejs uz divām dienām
atbrīvo 100. grupu no visām operācijām, un viņš piekrita.
Un tā nākamās divas dienas -
četras stundas no rīta un četras pēcpusdienā -
visas 100. grupas lidmašīnas lidoja formācijā.
Toms Džefrijs bija enerģisks, harismātisks un zinošs -
ne tikai par lidmašīnām, bet arī par kaujas lidojumiem.
Vadošajā lidmašīnā bija cilvēki,
kas formāciju fotografēja,
lai mēs varētu noteikt, kurš lido labi un kurš ne.
Tad es iesēdos vecā lidmašīnā un riņķoju formācijai apkārt -
turp un atpakaļ -, cenšoties ievirzīt visus pareizajās vietās.
Komandieri bija zili no dusmām,
cenšoties noturēt formāciju cieši kopā.
Tev šķiet, ka tu lido cieši, bet tev liek lidot vēl ciešāk.
Pēc divām dienām
100. grupa lidoja labākajā formācijā, kādu es jebkad esmu redzējis.
Tikai pēc Džefrija atnākšanas mēs kļuvām par izcilu grupu.
Manuprāt, par labāko grupu gaisa spēkos.
Katram Astoto gaisa spēku lidotājam bija jāpaveic 25 uzdevumi.
Kad 25 uzdevumi bija pabeigti,
karavīrs tika sūtīts uz mājām ASV.
Kad biju to paveicis, man pateica, ka varu vai nu palikt
un kļūt par eskadriļas komandieri, vai arī atgriezties Štatos.
Es nospriedu, ka man ir ārkārtīgi paveicies
un laimējies, ka esmu izdzīvojis, un man nevajadzētu izaicināt likteni.
Tāpēc es izvēlējos atgriezties.
Rozijs Rozentāls izpildīja 25. uzdevumu
1944. gada 8. martā, veicot uzlidojumu Berlīnei.
Ekipāža mudināja mani atgriežoties pārlidot tornim.
Es biju ļoti konservatīvs pilots un teicu: "Diez vai."
Bet atpakaļceļā es nospriedu: "Lai notiek!"
Un lidoju tieši uz torni, un tur visi metās guļus.
Es vēl trīs vai četras reizes pārlidoju lidlaukam un tad piezemējos.
Tad kāds pie manis pienāca un teica:
"Rozij, vai zināji, ka tur bija ģenerālis Haglins?
Un viņš nometās guļus, un viņa drēbes ir sasmērētas."
Un tad instruktāžas telpā ienāca ģenerālis Haglins.
Viņš pienāca un sagrāba manu roku,
un teica: "Varens pārlidojums, Rozij."
Visi zināja, ka tuvojas D diena.
Un reiha iznīcināšana Rozijam bija svarīgs mērķis.
Aizbraukt nozīmētu aizbraukt no vietas, kur notiek visa darbība.
Un tieši tad es nolēmu turpināt lidot,
un galu galā mani iecēla par eskadriļas komandieri.
Šodien 650 amerikāņu lidojošie cietokšņi
nodarīja lielus postījumus vācu aizsardzībai piekrastē.
Biju aizlidojis uz Franciju, lai sabombardētu kādu mērķi.
Un, kad atgriezos, mani sagaidīja pie lidmašīnas
un pateica, ka man vakarā jāierodas ģenerāļa Lemeja štābā.
Ģenerālis Lemejs ienāca un mums paziņoja, ka sabiedroto spēki
nākamajā rītā izsēdīsies Normandijas pludmalēs.
Viņš teica, ka grib, lai mēs pilnībā saprastu
šīs operācijas nozīmīgumu:
Astotie gaisa spēki izmantos katru lidmašīnu,
kas ir to rīcībā, lai būtu droši, ka šie cilvēki izceļas krastā.
Atceros, ka atnācu uz instruktāžu
un, kad no kartes atvilka aizkaru, atskanēja gaviles.
Ko tādu es no lidotājiem nebiju dzirdējis.
Beidzot bija pienākusi D diena.
1944. GADA 6. JŪNIJS
D DIENA
Sabiedroto ekspedīcijas spēku karavīri, jūrnieki un lidotāji,
jūs dosieties dižā krusta karā...
RUNĀ ĢENERĀLIS DVAITS EIZENHAUERS
...kam esam gatavojušies daudzus mēnešus.
Visu skatiens ir pievērsts jums.
Jūsu uzdevums nebūs viegls.
Jūsu pretinieki ir labi apmācīti, labi ekipēti un cīņās norūdīti.
Viņi cīnīsies mežonīgi.
Man ir pilnīga pārliecība par jūsu drosmi, pienākuma apziņu un kaujas prasmēm.
Mūs apmierinās tikai pilnīga uzvara.
Lidojot pāri Lamanšam,
mēs paskatījāmies lejup un ieraudzījām tūkstošiem kuģu lielu armādu.
Bijām aizgrābti - viens no ekipāžas sāka lūgties, un mēs visi pievienojāmies.
Te Roberts Sentdžons no NBC ziņu studijas Ņujorkā.
Šis ir nozīmīgs brīdis pasaules vēsturē.
Ģenerāļa Dvaita Eizenhauera vīri pamet desantkuģus
un no pludmalēm dodas cīnīties nacistiskās Eiropas cietoksnī.
Viņi no jūras virzās iekšzemē,
lai uzbruktu ienaidniekam zem milzīga iznīcinātāju pulka.
Gaisa uzlidojumi turpinājās bez apstājas.
Mūsu lidotāji - sauszemes spēku taktiskais atbalsts - todien lidoja bez atpūtas.
Atgriezušies no uzlidojuma, uzpildīja degvielu, ielādēja bumbas un munīciju
un apņēmīgi devās kaujā atkal un atkal.
Kad iebrukām Normandijā, Luftwaffe neizrādīja gandrīz nekādu pretestību.
Gaisa spēki patiešām nobruģēja ceļu
iebrukumam no Lamanša puses.
Tagad Vācijai bija jācīnās divās frontēs -
pret angloamerikāņu sabiedrotajiem rietumos un krieviem austrumos.
ANGLIJA - FRANCIJA - VĀCIJA KRIEVU FRONTE
1944. gada augustā Sarkanā armija atklāja Maidaneku,
pamestu nacistu koncentrācijas un nāves nometni pie Ļubļinas Polijā -
neapstrīdamu pierādījumu par Hitlera Eiropas ebreju iznīcināšanas programmu.
ATKLĀJAS NACISTU VEIKTĀS MASU SLEPKAVĪBAS
Mūsu iebrukuma spēki veic ofensīvu
pret nacistu karaspēku, kam pavēlēts mirt, nevis atkāpties.
STALAG LUFT III ZĀGANA, VĀCIJA
Un viņiem tiešām ir jāmirst vai jāatkāpjas, jo šis uzbrukums tiek veikts
ar visu spēku, ko sabiedroto pavēlniecība var sūtīt kaujā.
Nometnē bija slepeni radioaparāti...
VILJAMS KOUČS - BILLS 100. GRUPAS BOMBARDĒTĀJS
...un mēs zinājām visu, ko vēstīja BBC.
Kad 1944. gada jūnijā sākās iebrukums,
mēs zinājām, ka nebūsim tur mūžīgi.
Uz Stalag Luft III joprojām tika vesti notriektie lidotāji.
Tostarp vairāki melnādainie piloti,
arī otrie leitnanti Aleksanders Džefersons un Ričards Meikons,
kas bija no slavenās 332. iznīcinātāju grupas Red Tails.
Tuskegee piloti lidmašīnu astes nokrāsoja tumši sarkanas.
Pat tad, ja cilvēki nezināja, ka piloti ir melnādainie...
DR. METJŪ F. DELMONTS VĒSTURNIEKS
...viņi atpazina grupu Red Tails.
Mums nebija bail stāties pretī ienaidniekiem,
jo zinājām, ka esam labāki lidotāji nekā viņi.
"Sagatavoties, nomērķēt, šaut!"
RIČARDS MEIKONS 332. GRUPAS PILOTS
Šie drosmīgie melnādainie lidotāji bija gaidījuši,
kad varēs dod savu ieguldījumu karā, un viņu sniegums bija izcils.
Gaisa spēki, un jo īpaši bumbvedēju ekipāžas,
kas veica šos garos, bīstamos lidojumus, atzīst, ka vērtē Red Tails augstāk
nekā citas eskadriļas, ar kurām kopā lidoja karā.
DŽ. TODS MOJS VĒSTURNIEKS
Meikons un Džefersons dienēja pēc rasu principa
nošķirtās gaisa spēku bāzēs Amerikā un Itālijā
un bija pārsteigti, atklājot,
ka Stalag Luft III barakās segregācijas nebija.
Bijām aptuveni 150 vīru,
kas tikko ievesti nometnē, un mūs nostādīja ierindā.
Garām ierindai gāja gara auguma Kentuki lauķis...
ALEKSANDERS DŽEFERSONS 332. GRUPAS PILOTS
...un viņš panāca atpakaļ un teica: "Pie joda, laikam ņemšu šo puiku."
Pienāca pulkvedis un sacīja: "Leitnant, ej viņam līdzi!"
"Jā, ser."
Vācieši ieveda mani istabā
un parādīja, kur es gulēšu - trīsstāvīgās gultas pašā augšā.
Es neapzinājos, cik smagi esmu ievainots.
Biju paralizēts no vidukļa uz leju.
Kad vācieši redzēja, ka es nevaru pakustēties,
viņi prasīja, kurš gribētu atdot savu apakšējo guļvietu man.
Neviens nepakustējās.
Un visbeidzot puisis no Teksasas teica: "Viņš var ņemt manu gultu, es iešu augšā."
Mēs ar viņu kļuvām par labākajiem draugiem.
Šiem vīriem bija jāturas kopā, lai nometnē izdzīvotu.
Rasu aizspriedumi un naidīgums bija jāatmet vai vismaz jāmazina,
jo viņiem bija jāsadarbojas, lai nezaudētu motivāciju to visu pārciest.
Viena no pēdējām gaisa spēku operācijām bija izjaukt reiha degvielas apgādi,
bombardējot Vācijas sintētiskās degvielas rūpnīcas.
Sabiedrotajiem bija jādod triecieni arī pa transportu un objektiem, kuros uzglabāja
ogles, kas darbināja reaktīvo dzinēju ražotnes.
Šī gaisa blokāde sakropļotu reiha kara mašīnu
un atstātu Vācijas armiju bez pietiekama gaisa aizsega
kara izšķirošajās cīņās.
Bijām virsnieku klubā līdz vieniem vai diviem naktī.
Piepeši izdzirdējām paziņojumu:
"Esiet gatavi uzdevumam rīt no rīta!"
Gaisā pacēlās 2000 smago bumbvedēju.
Līdz pat apvārsnim bija redzami vieni vienīgi četru dzinēju bumbvedēji.
Lai izsistu no ierindas vienu rūpnīcu Leunā netālu no Merzeburgas,
bija vajadzīgi 6000 bumbvedēju un ap 40 uzdevumu, lai šo rūpnīcu apturētu.
Mūsu grupa vadīja vienu no lielākajiem uzlidojumiem Berlīnei.
Tā bija ļoti skaista diena.
Spīdēja saule, ne miņas no mākoņiem.
Tuvojoties mērķim, mūsu lidmašīna tika sašauta,
bet mēs devāmies tālāk un mērķi sabombardējām,
apzinoties, ka bāzē atgriezties nevarēsim.
Lidmašīnā bija dūmi un uguns, un es sapratu, ka jātiek prom.
Un, kad es izlēcu, man likās, ka esmu paradīzē.
Un pēkšņi es atsitos pret zemi. Paskatījos augšup
un redzēju, ka man virsū nāk trīs karavīri ar ieročiem.
Viens no karavīriem pacēla ieroci un grasījās uz mani šaut,
un es ievēroju, ka viņam uz cepures ir Sarkanās armijas simbols.
Un es bļāvu: amerikanski, Rūzvelts,
Staļins, Čērčils, Pepsi-Cola,
Coca-Cola, Lucky Strike.
Uzlidojums Berlīnei bija Rozija 52. un pēdējais uzdevums.
Viņš paveica visvairāk uzdevumu no visiem 100. grupas pilotiem.
Pēc atveseļošanās kādā Krievijas slimnīcā
Rozijs atgriezās Torpabotsā,
no kurienes pirms pusotra gada bija devies savā pirmajā uzdevumā.
Krievi jau klauvēja pie durvīm.
Tālumā varējām dzirdēt artilērijas un citas kaujas skaņas.
Hitlers nevarēja izlemt: pārdzīt gūstekņus citur vai nogalināt.
MERILINA DŽEFERSA VOLTONE RAKSTNIECE
Tā bija reāla iespēja.
Pēkšņi kādu vakaru
mūsu amerikāņu vecākajam virsniekam vācieši pateica,
ka mūs nekavējoties evakuēs
un pēc stundas mēs kājām dosimies prom no nometnes.
Viņi teica: mēs jūs pārvietojam jūsu drošības dēļ.
Tā viņi teica, bet mēs visi zinājām, ka tā nav.
Lidotāji nezināja, kurp dodas.
Viņi baidījās, ka Hitlers amerikāņu lidotājus izmantos kā dzīvo vairogu.
Un tā bija bargākā ziema Eiropā pēdējo 100 gadu laikā.
Bija stindzinoši auksts.
Sniegs bija apmēram līdz ceļiem,
un mums lika iet visu nakti un nākamo dienu līdz vēlai pēcpusdienai,
apstājoties tikai uz brīdi.
ŠPREMBERGA - ZĀGANA - MOSBURGA
VĀCIJA - ČEHOSLOVĀKIJA
Šprembergā mūs iesēdināja vilcienā.
Tikām ieslēgti vagonos.
Tur iespieda 60 līdz 70 vīru.
Nebija vietas, lai apsēstos.
Tā bija elle.
Bijām saspiesti kā siļķes mucā.
Ja kāds nokrita, viņam kāpa virsū.
Kad vilciens apstājās,
vīri dauzīja pa durvīm, lai viņus izlaiž no vagoniem.
Beidzot sargi durvis atvēra.
Bija briesmīgāk, nekā varētu iztēloties.
STALAG VII-A MOSBURGA, VĀCIJA
Tā bija nometne, kas acīmredzot bija celta,
lai uzņemtu ne vairāk kā 8000 vai 10 000 cilvēku.
Bet tur bija vairāk nekā 100 000.
Elles nometne - tas būtu labs apzīmējums.
Baraku nebija, cilvēki gulēja ārā.
Apstākļi bija šausmīgi. Neviens nezināja, kas ar viņiem notiks.
1945. GADA 29. APRĪLIS
Viendien mēs staigājām pa nometni.
Kāds teica: "Tur ir tanks. Tur ir tanks Sherman."
Mēs paskatījāmies, un tiešām pie apvāršņa bija tanks Sherman.
Ieradās Patona trešā armija.
Redzēju Patonu uz tanka, kad viņš iebrauca pa Stalag VII-A galvenajiem vārtiem.
Mēs bijām atbrīvoti.
Vīri piegāja pie karoga kāta un norāva kāškrustu.
Viņi atritināja ASV karogu un pacēla to, un mēs stāvējām miera stājā.
Mēs nebijām formastērpos. Mūsu drēbes bija skrandainas.
Un tā laikam bija dižākā salutēšana manā mūžā.
Tas bija ļoti emocionāli.
Mūs beidzot atbrīvoja
pēc visiem tiem mēnešiem un gadiem, ko bijām pavadījuši kā karagūstekņi.
Daudzējādā ziņā bija grūti noticēt, ka beidzot varēsim doties mājās.
Runā Londona.
Jaunākās ziņas.
Vācijas radio tikko paziņoja, ka Hitlers ir miris.
NACISTI: HITLERS IR MIRIS
1945. gada 1. maijā, dienā, kad pasaule uzzināja par Hitlera pašnāvību,
100. grupa lidoja paveikt pēdējo uzdevumu,
kas bija daļa no operācijas Chowhound.
Ekipāžām bija jāmet nevis bumbas, bet izpletņi ar pārtiku.
Palīdzība gandrīz pieciem miljoniem badā mirstošu cilvēku Nīderlandē,
ko joprojām bija okupējuši nacisti.
Kad bumbvedēji sasniedza Amsterdamas nomali,
viņi lidoja pār koši krāsainiem tulpju laukiem.
LIELS PALDIES
Vienā laukā ziedi bija
nogriezti tā, lai veidotu uzrakstu "Liels paldies, jeņķi".
SABIEDROTIE PAZIŅO: TAS IR BEIDZIES
Karš Eiropā bija beidzies.
100. grupas lidotāji sakravāja savas somas,
un Torpabotsas tuvējo ciemu iedzīvotāji, tērpušies goda drānās,
sapulcējās, lai pavadītu viņus tālajā ceļā uz mājām.
SVEICINĀTI MĀJĀS!
Kad nokļuvu Atlantā, es pa publisko telefonu
piezvanīju mātei un pateicu, ka esmu atgriezies.
Protams, viņa tūdaļ izplūda asarās,
un viņi atbrauca...
Viņi atbrauca uz Makfērsona fortu, uzņēma mani mašīnā, un es atgriezos mājās.
Mēs atgriezāmies Kalifornijā.
Tur bija mans tētis un māte.
Protams, tā bija aizkustinoša satikšanās, un es biju kā septītajās debesīs.
Un tad es ieraudzīju savu topošo sievu Barbaru.
Un jau pēc trim nedēļām mēs bijām precējušies.
Asiņainās simtās grupas vīri beidzot bija mājās,
atkal kopā ar ģimeni,
savām sievām
un mīļotajām.
Daži savu ģimeni nebija satikuši, kopš aizgāja karā.
Kad aizgāju no dienesta, es biju pārguris.
Es biju guvis šo smago pieredzi
un gribēju to atstāt aiz muguras, un gribēju atsākt civilo dzīvi.
Es atgriezos darbā tajā pašā uzņēmumā, kurā biju strādājis iepriekš,
bet īsti nebiju gatavs atgriezties darbā.
Un, kad biju tur pavadījis sešus mēnešus...
SABIEDROTIE APSŪDZ HITLERA REŽĪMU
...es uzzināju par iespēju braukt uz Nirnbergu kā apsūdzētājam.
ROBERTS ROZENTĀLS KARA NOZIEGUMU KOMISIJA
Turpceļā uz kuģa es satiku skaistu sievieti,
kas arī bija juriste un brauca uz turieni kā apsūdzētāja.
Un pēc 10 dienām mēs saderinājāmies
un Nirnbergā apprecējāmies.
Es redzēju, kā šie apsūdzētie, kas nu bija bezspēcīgi,
tur pazemīgi sēdēja, tika tiesāti un notiesāti.
Un, kad es redzēju to, tad karš man patiešām beidzās.
Otrais pasaules karš bija postošākais notikums cilvēces vēsturē.
Tas prasīja vairāk dzīvību nekā jebkurš karš līdz tam.
Šai karā Astotie gaisa spēki piedzīvoja vislielākos zaudējumus
visos Amerikas bruņotajos spēkos.
Esmu tajā izdzīvojis
un pēc visiem šiem gadiem varu uz to atskatīties...
Tas pilnībā mainīja manu dzīvi.
Ja mūsdienās
ar to saistās sajūsma un romantika, un mitoloģija, tā tiešām bija.
Draugi, kurus tur ieguvu, izglāba man dzīvību neskaitāmas reizes.
Viņi bija vislabākie draugi.
Cilvēki, ar kuriem kopā dienējām, bija aizrautīgi,
viņi upurējās, viņi bija ļoti drosmīgi.
Mēs dalījāmies bēdās un priekos.
Mēs redzējām, kā mūsu biedri tiek notriekti, nogalināti,
ievainoti, kļūst par karagūstekņiem.
Un mums izveidojās milzīga cieņa citam pret citu, un kopā mēs uzvarējām.
351. ESKADRIĻA 100. GRUPAS 1. JUBILEJA
Un domāju, ka tāda bija visu mūsu lidotāju pieredze.
Cilvēki brīnumaini tika savesti kopā.
Viņi ir pelnījuši vislielāko cieņu - šie vīri un sievas,
kas upurēja savu dzīvību un būtībā izglāba pasauli no fašisma.
Brīvības, ko mēs baudām, nav radušās nejauši.
Tās izcīnīja un par tām samaksāja mana paaudze
un tās paaudzes, kas dzīvoja pirms mums.
Un šī iemesla dēļ,
manuprāt, Otrā pasaules kara paaudze ir pelnījusi, lai to atcerētos.
TEKSTU LASĪJA TOMS HENKSS
ĪPAŠS PALDIES ASV AIZSARDZĪBAS DEPARTAMENTAM
UN ASV GAISA SPĒKU VĒSTURES IZPĒTES AĢENTŪRAI
MAKSVELA GAISA SPĒKU BĀZĒ
Tulkojusi Aija Apse