Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ko zagledam B-17, še vedno čutim enako.
Ampak letalo je čudovito.
Kot umetniški kip.
V zraku je prekrasen.
Ko smo leteli v formaciji...
Včasih je bilo v zraku tisoč letal.
Pogled nanje je bil lep in dramatičen.
Pod hladnim modrim evropskim nebom so se bíle bitke nove vrste.
Tudi bojišče je bilo povsem novo.
To je bilo brezprimerno obdobje v zgodovini bojevanja.
Obdobje, kakršnega ne bo nikoli več.
V zračnih spopadih je umrlo ogromno letalcev iz 40 ameriških bombniških enot.
Pripadniki ene od njih so bili še posebej nebrzdani.
V kratkem obdobju je bilo v njej toliko žrtev,
da je dobila vzdevek Krvava stota.
V EVROPI SE ZAČNE VOJNA
Nemčija je napadla Poljsko.
V obsežnem napadu so okoli devete ure bombardirali Varšavo.
VARŠAVA
Nemška vojska je zgodaj davi na Nizozemsko in v Belgijo
vdrla po tleh in iz zraka.
VDAJA NIZOZEMCEV
NACISTI V FRANCIJI
Naša politika? Bojevanje na morju, kopnem in v zraku.
Bíli bomo vojno proti pošastnemu trinoštvu,
proti vrsti nezaslišanih zločinov.
LONDON BOMBARDIRAN BRITANCI NEOMAJNI
Če VB izgubi vojno,
bodo Sile osi nadzorovale Evropo, Azijo
ter Afriko in bodo lahko
proti tej polobli uporabile ogromna kopenska in pomorska vojaška sredstva.
Sovražnikova letala so davi močno bombardirala Pearl Harbor.
To ni šala. To je prava vojna.
NAPADI NA HAVAJE
RAZGLASITEV VOJNE
Kongres pozivam,
da zaradi neizzvanega
in podlega napada Japonske
razglasi vojno.
ITALIJA IN NEMČIJA NAPOVEDALI VOJNO
Hitlerjeva Nemčija je v tistem času nadzorovala celinski del Evrope.
Velika Britanija je bila krhka,
vendar zadnja preživela evropska demokracija v vojni z nacisti.
Britanci so morali dognati, kako sovragu vrniti udarec.
Britanski bombniki so Nemčijo nenehno napadali
od leta 1940. Vendar neučinkovito.
V nočnih napadih so imeli velike izgube in pogosto so cilj precej zgrešili.
Nacisti so ogrožali svetovno demokracijo.
Domoljubje je bilo zato v generaciji, rojeni med letoma 1900 in 1925,
v generaciji mojega očeta, zelo močno.
Pred kamero sem stopil z veseljem,
saj bom govoril o vojaškem letalstvu, moji najljubši temi.
453. BOMBNIŠKA ENOTA
Nimam veliko izkušenj.
Služim šele eno leto, vendar sem o zračnih silah v tem času izvedel veliko.
In govoriti hočem o tem.
Vojaško letalstvo potrebuje 15.000 stotnikov,
40.000 poročnikov in 35.000 praporščakov.
Ameriški mladeniči, vaša prihodnost je na nebu.
Krila vas že čakajo.
Bil sem v drugem letniku faksa.
Po glavi so mi hodili le punce in viski.
100. BOMBNIŠKA ENOTA
Potem pa so Japonci napadli Pearl Harbor.
Tako kot druge sošolce so me vpoklicali k letalskim kadetom.
Pozor!
Antisemitizem je bil takrat izrazit.
Hitlerjevi govori o nadvladi arijskega naroda
so me prizadeli, vendar nisem mogel nič narediti.
Nenadoma pa se je to spremenilo.
Temu sem se lahko postavil po robu.
Zdelo se mi je, da bom kot pilot najučinkovitejši.
VPOKLICNI CENTER
Dan pozneje sem se prijavil za letalskega kadeta.
Ogromno ameriških letalskih kadetov pred vpoklicem
še ni sedlo v letalo ali ustrelilo kaj nevarnejšega od veverice.
Posadke so sestavljali fantje z vseh koncev ZDA,
z različno izobrazbo in različnimi poklici.
Od študentov zgodovine s Harvarda do premogarjev iz Zahodne Virginije,
odvetnikov z Wall Streeta, kavbojev iz Oklahome,
hollywoodskih idolov in junakov ameriškega nogometa.
Kadeti so opravili preizkus. Začeli se bodo učiti leteti.
Vsak inštruktor je imel štiri učence.
Drugi trije v moji skupini so že imeli letalske izkušnje.
Jaz pa še nisem sedel v letalu.
Po desetih urah smo leteli samostojno.
Ko se kolesa odlepijo od tal, si prepuščen samemu sebi.
Navigator sem postal, ker sem bil kot pilot porazen.
Ne bom pozabil imena človeka, ki me je zavrnil. Poročnik Maytag.
Primerno ime za nekoga, ki zavrača nadobudne pilote.
Tudi mene bi moj vojaški inštruktor skoraj zavrnil.
Rekel je: "Tako ali tako se boš ubil. No, usedel se bom pod tisto drevo.
Če lahko trikrat vzletiš, narediš vse manevre in pristaneš, si sprejet.
Sicer spokaš."
Leteli smo od osmih zjutraj do osmih zvečer.
Izvajali smo različne manevre, sveče, počasne zavoje.
Ob redkih prostih dnevih smo vadili boje od blizu.
V tem sem užival bolj kot v vsem drugem.
V letalski šoli je diplomiralo štirideset mojih sošolcev. In jaz.
Vse so napotili pilotirat B-17.
V B-17 ni bil še nihče od nas.
Boeingova leteča trdnjava z desetčlansko posadko.
Novi bombnik lahko leti s hitrostjo skoraj 500 km/h.
Izbokline na trupu so kupole za mitraljeze.
Z motorji z močjo 4000 konj
lahko brez dotakanja goriva leti skoraj 5000 kilometrov.
B-17 je bilo prvo napadalno in obrambno letalo.
V napadu je lahko spustilo za takrat veliko maso bomb.
Leteča trdnjava so mu pravili zaradi mitraljezov na njem.
B-17 je bilo čudovito krmiliti.
Letalo se je sijajno odzivalo. Takoj sem se navadil nanj.
Vesel sem bil, da pilotiram B-17.
Za naloge v tujini smo se urili in pripravljali pet ali šest mesecev.
Maja 1943 so nas poslali v Anglijo. Pridružili smo se Osmi zračni armadi.
Pred odhodom v tujino so nam rekli:
"Poglejte na svojo levo in desno. Vrnil se bo samo eden od vas."
V tujino smo šli umret.
Ko so posadke Stote začele prihajati v novo oporišče
na podeželju Vzhodne Anglije, je vojna v Evropi vstopila v novo fazo.
To je bil uradni začetek Pointblanka, bombardiranja brez premora.
Američani so bombardirali podnevi, Angleži pa ponoči.
Cilj je bil, da na severu Evrope dosežejo prevlado v zraku,
do invazije spomladi naslednjega leta.
Zavezniške sile brez prevlade v zraku niso mogle vdreti na evropsko celino.
Komaj smo prišli in se začeli spoznavati.
Pilot King me je vprašal, kaj sem počel prej.
Odvrnil sem, da sem delal kot kavboj.
Rekel je: "Prav, od zdaj boš Cowboy."
Pripadniki Stote so bili mladi. Nekateri poveljniki so bili nepremišljeni.
Gale Cleven, poveljnik eskadrilje,
in izvršilni častnik John Egan.
Ni jima bilo treba leteti, vendar sta šla na vsako nalogo.
Tudi zato so ju možje občudovali.
Buck Cleven in Bucky Egan sta nosila šal.
Čepico sta nosila postrani in bila sta precej predrzna.
V klubu častnikov sta recimo rekla:
"Poročnik, pripelji se sem, da se pogovorimo."
Največja želja obeh, Egana in Clevna, je bila pilotirati letalo.
Uresničila sta jo.
Za domovino sta opravljala naloge, v katere sta verjela.
Cleven in Egan sta sovodila Stoto
proti največji letalski sili na svetu, nemški Luftwaffe.
Njeni piloti so leteli že nad Španijo, Norveško, Poljsko,
Francijo, Rusijo, Grčijo, Severno Afriko in Angliji.
Nacisti bodo spoznali, kako zelo so se ušteli,
ker so mislili, da bodo v zraku vedno imeli premoč.
Te premoči ni več.
Prepričani smo, da so nacisti in fašisti prosili, da jih kaznujemo.
In to bomo tudi naredili.
JUNIJ 1943
ENO LETO DO IZKRCANJA V NORMANDIJI
Stot. Kirk, stot. Thompson, por. Bushka,
Iverson, Holloway in Hawkers, leteli boste. Pridite.
Poveljujoči častnik je prišel in odgrnil zaveso.
Od Thorpe Abbottsa do tarče je bil napet rdeč trak.
Vaša tarča so te zgradbe.
Merili boste v to.
Če boste bombe spustili na to območje,
boste uničili tovarno.
Stopili so iz džipa, vzeli nekaj stvari,
se vkrcali in zagnali motorje.
Leteli so v samoobrambni formaciji, ki so ji pravili combat box.
Na vsakem letalu je bilo do trinajst mitraljezov.
Z njimi so si lahko utrli pot skozi valove sovražnikovih letal.
Na vzletiščih čakajo thunderbolti.
Odleteli bodo k bombnikom.
Skupini se bosta srečali nad Rokavskim prelivom.
Lovci po nebu patruljirajo okoli formacije bombnikov.
Zračna armada vstopa na sovražnikovo območje.
Manjši, okretnejši lovci, kot so bili P-47 thunderbolt,
so bombnikom zagotavljali le omejeno obrambo.
Imeli so manjše rezervoarje in dolet, zato bombnikom
niso sledili globoko v Nemčijo.
Posadke so bile v tujem svetu,
v katerem brez posebnih oblačil ne bi mogle preživeti.
Potrebovale so tudi posebno opremo, ki jim je dovajala kisik.
Na določeni višini smo potrebovali kisik,
zato smo imeli kisikovo masko.
In bilo je hudo mrzlo. Temperature so bile krepko pod lediščem.
Štirideset ali petdeset stopinj pod ničlo.
Spremljevalni lovci niso imeli doleta,
ki bi jim omogočal spremljati B-17 do tarč v Nemčiji,
zato so se obrnili in vrnili v Anglijo.
Spomnim se prvega preleta Rokavskega preliva.
Gledal sem navzdol in se zavedel, da smo nad sovražnikovim ozemljem.
Imel sem cmok v grlu. Bil sem živčen.
Črne oblačke ustvarjajo granate iz protiletalskih topov.
Nemški topovi kalibra 88
so lahko granato izstrelili do 12 km visoko.
V zraku se je razletela na šrapnele.
Trup letala je iz aluminija, ne iz jekla.
Šrapneli so letalo prerešetali.
Takrat sem prvič doživel močen protiletalski ogenj.
Bilo je srhljivo.
Napadal nas je zelo izkušen,
izvrstno opremljen in sijajno izurjen nasprotnik.
Bili so profesionalci, mi pa amaterji.
Ko se je formacija približala tarči,
so topničarji v Nordenove merke vnesli hitrost letala ter hitrost in smer vetra.
Ti merki so bili tajne naprave za vodenje letal
na optimalno točko za spuščanje bomb.
Nordenov merek je bil tako natančen,
da ste tarčo lahko zadeli tudi z višine šestih kilometrov.
Videl sem, kako bombe spuščajo letala pred nami.
Skozi pleksisteklo na nosu
pa sem videl tudi bombe, ki smo jih odvrgli mi.
In lahko smo opazovali eksplozije.
Požari, ki so jih povzročili prvi bombniki, že delno zakrivajo pogled.
Uničili smo elektrarno, podmornice v gradnji
in vsaj eno podmornico v vodi.
Spustili smo bombe. V napadu lovcev ni bil nihče ranjen.
Rekli smo si: "Ni tako slabo."
Stota je sprva največ napadala tarče na obali,
recimo bunkerje za podmornice ter tovarne v Franciji in Norveški.
Uničiti so poskušali vojaški stroj nacistične Nemčije.
Tovarne, v katerih so izdelovali letala in tanke.
In kroglične ležaje.
V VB so se razširile novice o bitkah na nebu.
Številni bombniki so bili poškodovani.
Nekateri so imeli poškodovane propelerje ali so ostali brez podvozja.
B-17 so sloveli kot zanesljivi in varni bombniki.
Lahko so odpovedali trije motorji,
lahko ste izgubili polovico smernega stabilizatorja, pa ste se vseeno vrnili.
Nazaj ste prileteli le z dvema ali celo samo z enim motorjem.
17. AVGUST 1943
DESET MESECEV DO INVAZIJE
Sledil je napad, ki je bil za Osmo zračno armado prelomen.
Dvojni napad na tovarne krogličnih ležajev v Schweinfurtu
in tovarne messerschmittov v Regensburgu.
Obe tarči sta bili globoko v Nemčiji in imeli sta močno obrambo.
Stoti so dodelili napad na Regensburg.
Ko so z zemljevida odgrnili zaveso
in smo zagledali rdečo črto čez vso Nemčijo,
smo začutili mravljince.
Načrt je bil sijajen.
Poveljstvo so zaupali Curtisu LeMayu iz Tretje bombniške divizije.
Odločili so, da bo ta enota po napadu v Regensburgu odletela v Afriko.
Deset minut pozneje bo Prva bombniška divizija
napadla tovarne v Schweinfurtu. Ta enota se bo vrnila v Anglijo.
Nemci se bodo morali odločiti, katero enoto bodo napadli.
Ampak težava je bila v tem, da je bila Velika Britanija ovita v meglo.
Odpravili smo se.
Letala sem usmerjal z lanternami in baterijskimi svetilkami.
Počakati smo morali deset minut, nato smo vzleteli.
Curtis LeMay je svoje letalce izuril za vzletanje v angleški megli.
Druga divizija tega ni znala.
LeMay je nenadoma svoje fante spravil v zrak in v formacijo,
druga divizija pa je bila še na tleh.
Namesto deset minut so vzleteli dve uri pozneje.
Ta nemški film kaže, kako hitro so njihovi 109
in focke-wulfi 190 vzleteli po opozorilu.
Imeli so dovolj časa, da se zberejo na izbrani točki.
Bilo jih je tudi do desetkrat več kot naših lovcev.
Preleteli so Preliv. Bil je lep dan.
Toda nad nizozemsko obalo se je nebo vnelo.
Vztrajali so dve uri.
Zaradi urjenja smo mislili, da smo hitrejši od nemških lovcev.
Seveda smo ugotovili, da to ne drži.
Valovi obstreljevanja in napadov lovcev so se kar vrstili.
Iz zgornje kupole sem slišal rafale iz mitraljeza.
Clevnovo letalo so zadeli šestkrat.
Uničili so hidravliko in enega od motorjev.
V pilotski kabini je gorelo.
Cleven se je obrnil in pogledal vezista.
Bil je brez nog. Odtrgalo mu jih je.
Iz nekega letala je prihajal ogenj iz vsake odprtine v trupu.
O tem sem še dolgo sanjal.
Vsi člani posadke so se bojevali za demokracijo in svobodo.
Ampak veste, za koga se borite v bitki?
Za človeka na vaši levi in desni.
Za človeka pred in za vami.
Borite se zanje.
Cleven je bil v pilotski kabini. Kopilot mu je rekel:
"Izskočiti moramo. Sporočil bom."
Cleven pa: "Moramo priti do tarče. Moramo spustiti bombe."
Pet minut pred dosegom tarče pa je bilo nenadoma vse mirno.
Nobenih lovcev, nobene protiletalske. Uspelo nam je spustiti bombe.
Imeli so zelo malo goriva.
Toda enota se je iz Regensburga čez Alpe prebila v Severno Afriko.
Enoto, namenjeno v Schweinfurt, pa je Luftwaffe napadla z vso močjo.
Nemci so vzleteli in napadli LeMayeve,
toda nato so morali pristati in dotočiti gorivo.
Nato so napadli drugo divizijo.
Vsa Luftwaffe se je spravila nanjo in jo skoraj povsem uničila.
Člani posadk 100. bombniške enote
so pod večer prispeli v Severno Afriko. Bitka jih je utrudila,
vendar so bili srečni, da so živi.
Vsak poveljnik, ki je moral može poslati v boj
s številčnejšim nasprotnikom,
neprimerno opremljene
in slabo izurjene, je moral sprejeti zelo težke odločitve.
Pošiljal jih je v smrt.
V Anglijo sem prišel poleti 1943.
Dodelili so me 100. bombniški enoti.
Rosie Rosenthal je prišel,
da bi nadomestil enega od pogrešanih ali mrtvih pilotov.
Egan je izvedel, da je mladi Rosie zelo dober letalec.
Egan ga je temeljito preizkusil in rekel, da ga hoče v svoji eskadrilji.
Bil sem v baru.
Pil sem viski kot vedno, ko me je nekdo potrepljal po rami.
Obrnil sem se. Bil je poveljnik eskadrilje.
Rekel je: "Lucky, pojdi domov in se naspi. Jutri letiš."
OKTOBER 1943 OSEM MESECEV DO INVAZIJE ZAVEZNIKOV
8. oktobra se je nebo nad Nemčijo zjasnilo.
Američani so začeli vrsto silovitih napadov,
da bi uničili tovarne za izdelavo letal.
Letalci so tisti teden poimenovali Črni.
8. oktobra je Veliko Britanijo zapustilo 855 letal.
Napast so šla Bremen in Vegesack.
Na njih je bilo 1100 ton bomb
in 2,75 milijarde nabojev.
Ko smo se oddaljevali od tarče, sem s kotičkom očesa ujel,
da naravnost proti nam letita dva Fw 190.
Sestrelil je letalo pred mano.
Sklatil jih je iz formacije. Razneslo jih je.
Zdesetkali so nas.
Zapustili smo formacijo. Motor številka tri je gorel.
Cleven je poskušal prevzeti poveljstvo. Sestrelili so ga.
Clevna so zadeli. Na letalu je vladala zmeda.
V kabini je gorelo. Morali so izskočiti.
Clevna so sestrelili.
V 100. bombniški enoti je zazevala velika praznina.
Vsi so mislili, da je mrtev.
Takrat sem prvič podvomil, da se bom vrnil.
Moje letalo Rosie's Riveters je bilo hudo poškodovano.
Dva motorja sta odpovedala.
Spustili smo bombe.
Preostanek formacije sem pripeljal domov.
Ostalo je samo šest letal.
Lahko si mislite, kako je tista izguba vplivala na moralo.
Šli so pospravljat vojašnico. To so naredili ob vsakem izgubljenem letalu.
Vstopili so v prazno barako.
Egan je dobil izhod in šel v London.
Izvedel je, da so Clevna sestrelili.
Bil je tako besen, da je končal dopust,
se vrnil v oporišče in rekel, da je pripravljen na naslednjo nalogo.
Napad na tarčo v Münstru je pomenil napad na mesto.
To je bilo za Osmo nekaj novega.
Tarča je bila strateško pomembna ranžirna postaja v mestnem jedru.
Toda zraven je bilo naselje z železniškimi delavci.
V boju proti nacističnemu trinoštvu so začeli napadati tudi ljudi,
ki so bili pomemben del nemškega vojnega stroja.
V prostoru je bilo napeto.
Veliko letalcev je prvič podvomilo o nalogi.
Egan je imel govor.
Leteli bodo za Clevna. To bo povračilni napad.
Naša enota je bila zaradi številnih izgub zelo okrnjena.
Uporabili smo lahko samo trinajst letal.
Ko so napadli nemški lovci...
Če imate ohlapno formacijo, če imate 13 letal namesto 18,
je za Nemce to oslabljena tarča.
Takoj nas je napadlo več kot dvesto nemških lovcev.
Dva Me 109 sta priletela od zadaj in ubila našega topničarja v repu.
Zadeli so me šrapneli topovske granate in me zbili na tla.
Očitno je bilo, da nimamo nadzora nad letalom in da bomo treščili na tla.
Bili smo 6400 do 6700 metrov nad tlemi.
Tla so se zdela neznosno daleč, vendar nisem imel izbire.
Moral sem zapustiti letalo.
Šli smo k pristajalnim ploščadim in čakali.
Končno je priletelo eno letalo.
Iz Stote se je vrnilo samo eno letalo.
Pilotiral ga je Rosenthal.
Doživel je veliko bojev.
Vrnili smo se v častniški klub.
V njem je vladala srhljiva tišina.
V klubu je bilo nekaj mož, ki niso šli na tisto nalogo.
Nihče se nam ni približal.
Sami smo bili.
Občutek je bil zelo nenavaden.
Izguba vseh, ki so jih sestrelili, nas je prizadela.
V napadu na Münster sem izgubil najboljšega prijatelja.
Ko so sestrelili Buckyja Egana in Clevna,
je to res zbilo moralo.
Vsem sta se zdela nepremagljiva.
Napad na Münster je bil največja zračna bitka do takrat.
Ne le bitka, temveč orjaški spopad
med velikima in nevarnima zračnima vojskama.
Stota je v Anglijo prispela štiri mesece pred napadom na Münster.
V njej je bilo 140 častnikov.
Po Münstru so lahko leteli in se bojevali le še trije.
Za tak rekord se razve.
Ljudi je zaskrbelo za nas.
Imenovali so nas Krvava stota.
V zraku doživiš štiri ure groze.
Nato pa sedeš na kolo, greš v pivnico,
spiješ pivo, greš ven z domačinko, se vrneš v oporišče. Kot da ni bilo nič.
Naslednji dan vstaneš in se vrneš v tisto grozo.
Nekateri so se zaradi tega zlomili.
Morala Osme je po Črnem tednu še bolj uplahnila.
Poveljniki so se bali upora.
Zdravniki in psihiatri
so poročali o nenavadnem vedenju članov posadk.
Spopadi so jih zahrbtno pretresli do obisti.
Nekateri
niti iz letala niso zmogli.
Bili so na robu tega,
čemur smo pravili bojna iztrošenost.
Izvedeli smo, da si mnogi z živčnimi odzivi hitro opomorejo,
če jim nekaj časa ni treba na bojišče.
Pri tem okrevanju se moramo zanašati na bolnikove zmožnosti.
Vendar je to veliko hitrejše, če ne poteka v bolnišničnem okolju.
OXFORD, ANGLIJA
Za nekaj dni smo jih umaknili iz vojnih razmer
in jih poslali v hišo počitka.
Imenovali smo jo Flak House.
Pogosto so tam preboleli travmo. Včasih pa ne.
S to težavo so se srečevali vsi poveljniki.
Nekateri zaradi telesnega in duševnega ustroja
takih stvari preprosto ne prenesejo.
Take smo morali takoj odpeljati
stran od posadke in iz oporišča,
saj je bilo njihovo vedenje nalezljivo.
Nismo si mogli privoščiti, da bi vzeli voljo tudi tistim,
ki so šli vsak dan na teren in opravljali svojo dolžnost.
Lahko bi rekli, da zavezniki
v Nemčiji in Evropi nimajo premoči v zraku.
Da izgubljajo vojno v zraku.
Bomb nismo vedno spustili natančno.
Celo ko je bilo nebo jasno, smo jih včasih spustili več kilometrov od tarče.
Niso mogli zadeti tarč, še več, sami so bili tarča
nemške zračne obrambe. Zdesetkala jih je.
Vsak kubični meter tega kupa vsebuje letalo,
sad 22.000 ur dela Američanov.
Vsak meter pomeni deset mrtvih ali ujetih ameriških fantov.
Najhuje je bilo, da smo pričakovali, da nas bodo sestrelili.
Vedeli smo, da je to mogoče.
Bili smo mladi in mislili, da smo nesmrtni.
Vedno smo mislili, da lahko dobijo druge, nas pa ne.
POGREŠAN
Vedel sem, da mamo zelo skrbi zame
in da ji bo vojno ministrstvo poslalo telegram, da sem pogrešan.
Da ne bo vedela, kaj je z mano.
Letalcem so dali padala, niso pa jih naučili uporabe.
O taktikah bega in izogibanja so jih poučili zelo malo.
Niti jih niso ustrezno opozorili, ko so civilisti v bombardiranih krajih
začeli sklatene letalce vse bolj napadati.
Cleven je pristal
in videl, da se okoli njega zbirajo kmetje.
Neki kmet mu je na prsni koš pritisnil vile.
Hotel jih je zasaditi vanj. Prišli so policisti Luftwaffe.
Odpeljali so me na nemško letališče, ki je bilo zbirna točka
za vse ameriške letalce, ki so jih ujeli tisti dan.
FRANKFURT, NEMČIJA
Zasliševalec mi je čestital za napredovanje.
Poročnik sem postal komaj tri dni prej.
Presenetil me je.
Izročil mi je kartonček,
na katerem so bili moje ime in datum rojstva, imeni staršev in moj naslov.
Nemci so imeli v ZDA vohune, ki so jim pošiljali krajevne časopise.
Hoteli so vas sprostiti. Zaslišanje je spominjalo na pogovor.
Vse so vedeli o vas.
S to pretkano zasliševalsko tehniko
jim je včasih uspelo, da so jim letalci zaupali podatke,
češ da tako ali tako niso pomembni.
Za zasliševalce pa so bili zelo dragoceni.
Zjutraj so nas vkrcali v vagon.
V njem nas je bilo trideset ali štirideset.
Nihče ni vedel, kaj bo z nami.
SAGAN, NEMČIJA
Stopal sem skozi vrata
in zagledal velike lesene kole.
Povsod je bila bodeča žica
in na vsakem vogalu je bil stražni stolp.
Kakšne tri metre od visoke ograje
je stala nekoliko nižja.
Rekli so, da nas bodo ustrelili, če bomo šli čeznjo.
Tam so bili ameriški vojni ujetniki,
tudi mnogi iz 100. bombniške enote.
Sestrelili so jih pred mano.
Takoj ko so nas zagledali...
Zasmejali so se in rekli: "Pričakovali smo vas. Končno ste tu."
Med prihodom Clevna in Egana v Stalag Luft III je minilo le nekaj dni.
Cleven se je takoj začel šaliti z ranjenim Eganom
in kmalu sta spet bila cimra.
V taborišču sta hitro znova postala voditelja.
Vse smo počeli skupaj: živeli, kuhali,
prali, se prhali.
Oprhali smo se lahko enkrat na teden. Če smo imeli srečo.
Življenje v taboriščih Stalag Luft je bilo zelo organizirano.
Vse so počeli po vojaško, da so si zaposlili
ohranjali disciplino in vse ohranjali žive.
TEHERAN, IRAN
Na tajni zavezniški konferenci v Teheranu konec novembra 1943
so se Roosevelt, Churchill in Stalin dogovorili za drugo fronto proti Nemčiji.
Načrtovali in izpeljali naj bi jo predvsem Američani in Britanci.
Zasnovali so največji amfibijski desant v zgodovini,
izkrcanje na petih obalah v Normandiji. Operacijo so poimenovali Overlord.
Načrtovana je bila za maj 1944, le pol leta po konferenci.
V London je prišel gen. Eisenhower.
Rekel je, da ne more poslati ladjevja, dokler ne uničimo Luftwaffe.
To je zdaj naša naloga.
Vedeli smo, da ne moremo začeti kopenske ofenzive,
če ne dosežemo premoči v zraku.
Sestreliti so hoteli toliko lovcev,
da se Nemci ne bi mogli več braniti z njimi.
Zaradi nemških lovcev smo imeli velike izgube.
GLAS GEN. JAMESA DOOLITTLA, POVELJNIKA 8. ZRAČNE ARMADE
Zato smo doma pospešili izdelavo naših lovcev.
Konec leta 1943 je v Anglijo prišlo bojno letalo,
lovec, na katerega je čakala Osma zračna armada.
To je bil mustang P-51.
Mustang. P-51. Lovec z največjim doletom na svetu.
Hiter, nagel dvig, nagel spust, ostri zavoji.
P-51 so imeli tak dolet, da so nas lahko spremljali do tarče in nazaj.
Izboljšali so tudi P-47.
Na krila so dodali rezervoarje, da so nas lahko spremljali.
Šli smo v Emden in zagledal sem tiste krasne P-51.
Prvič sem pomislil, da mi lahko uspe.
Glavna naloga ni bila varovanje bombnikov.
Glavna naloga so bili napadi na Luftwaffe v zraku in na tleh.
V nedeljo, 20. februarja, smo se pripravili na najtežji napad
v zgodovini ameriških strateških letalskih sil.
To je bil uvod v invazijo.
Načrtovali so obdobje zaporednih zračnih napadov.
To je odločilo o izidu vojne.
Dan za dnem, mesec za mesecem...
Mustangi in thunderbolti se spopadajo z Me 109 in Fw 190.
Naši lovci neusmiljeno napadajo.
Število naših zmag je skokovito poskočilo.
Na zahodni fronti je bilo med januarjem in majem 1944
ubitih in ranjenih 99 % nemških pilotov.
Razmesarili so jih.
ZDA in Anglija sta premoč nad Nemčijo
v zraku dobili šele, ko so se v spopade vključili mustangi.
Če letite v osrčje sovraga, da bi zadali Luftwaffe končni udarec, morate v Berlin.
Ko so na tistem sestanku odgrnili zaveso in je trak segal do Berlina,
so najprej vsi obnemeli, nato pa začeli vpiti.
Tega, kar se dogaja 8 km pod vami, ne morete slišati,
toda ranžirne postaje, cisterne kemikalij, ladje, skladišča,
rezervni motorji in tovarne krogličnih ležajev izginjajo v ognju.
To je bil prvi ameriški bombni napad na Berlin.
Osma še ni napadla tako zahtevne tarče, vendar je to preprosto morala narediti.
Če bi bil v Nemčiji
in bi vsak dan gledal, kako množica bombnikov spušča bombe,
bi to spodkopalo mojo voljo.
Voljo je spodkopavalo civilistom in vojakom.
Ena najhujših stvari v vojnem ujetništvu je,
da ne veš, kako dolgo boš ujetnik.
Nimaš določene dolžine kazni.
Tam boš, dokler ne pobegneš oziroma dokler se vojna ne konča.
Začel sem kopati predor.
Imeli so staro stranišče s podom iz ploščic.
Rekel sem si, da bom poskusil tam.
Odstranil sem ploščice in začeli smo kopati.
Pazniki so to takoj opazili.
76 britanskih ujetnikov je iz taborišča pobegnilo po predoru,
ki so ga izkopali čisto blizu nas.
To so poimenovali Veliki pobeg.
Nemci so ujeli vse razen dveh. Petdeset so jih usmrtili.
Po tistem so se naši že tako slabi odnosi z Nemci do konca skrhali.
Nekoč so mi rekli,
da me kliče general LeMay.
Rekel je: "Jeffrey, potrebujem poveljnika
za 95. in 100. bombniško enoto. Lahko izbiraš."
95. je bila tako rekoč brezhibna. Izgubila je minimalno število letal.
Dosegala je dobre rezultate. Menil sem, da bom koristnejši v Stoti.
Generala sem poklical nazaj in rekel, da, če dovoli,
sprejemam 100. bombniško enoto. Vprašal sem, kdaj naj se javim.
Odvrnil je: "Popoldne."
Generala sem najprej prosil, če lahko Stoto
za dva dni preskoči pri nalogah. Privolil je.
V naslednjih dveh dneh smo dopoldne in popoldne po štiri ure
z vsemi letali 100. bombniške enote leteli v formaciji.
Tom Jeffrey je bil dinamičen in karizmatičen. In veliko je vedel.
O letalih in o letenju na bojnih nalogah.
Iz vodilnega letala smo fotografirali formacijo,
da smo ugotovili, kdo leti dobro in kdo ne.
Nato sem s starim letalom obletaval formacijo
in poskušal letala spraviti na pravo mesto.
Poveljujoči častniki so vpili,
da moramo ohranjati tesno formacijo.
Mi smo bili že zadovoljni, oni pa še ne.
In na koncu drugega dne
je Stota letela v najboljši formaciji, kar sem jih kdaj videl.
Vrhunska enota smo postali šele z Jeffreyjem.
Najboljša v zračnih silah.
Posadke Osme so morale opraviti 25 nalog.
Po opravljeni 25. nalogi
so jih poslali nazaj v ZDA.
Po 25. nalogi so mi rekli, da lahko ostanem
in prevzamem poveljstvo eskadrilje, ali pa se vrnem v ZDA.
Rekel sem si, da sem imel izjemno srečo,
da sem preživel, in da ne smem izzivati.
Izbral sem vrnitev.
Rosie Rosenthal je 25. nalogo opravil
8. marca 1944 z zračnim napadom na Berlin.
Posadka je hotela, da ob vrnitvi nizko preletim vzletišče.
Bil sem zelo zadržan pilot, zato sem jo zavrnil.
Ampak na poti nazaj sem si premislil.
Poletel sem proti stolpu. Vsi so se ulegli na tla.
Po treh ali štirih nizkih preletih vzletišča sem pristal.
Nekdo je stopil k meni in rekel:
"Rosie, si vedel, da je bil tam general Huglin?
Ulegel se je na tla in si umazal uniformo."
V sejno sobo je stopil general Huglin.
Stopil je k meni, me prijel za roko in rekel: "Hudirjev nizki prelet, Rosie."
Vsi smo vedeli, da se bliža začetek invazije.
Za Rosieja je bilo zrušenje Rajha zelo pomembno.
Če bi odšel, bi zapustil središče vesolja.
Takrat sem sklenil, da bom letel naprej.
Imenovali so me za poveljnika eskadrilje.
Danes je 650 ameriških letečih trdnjav
nemški obrambi ob obali prizadejalo veliko škodo.
V Francijo sem odletel bombardirat neko tarčo.
Ko sem se vrnil, me je nekdo čakal
in rekel, naj zvečer pridem v štab generala LeMaya.
General LeMay je vkorakal in nam povedal, da se bodo zavezniki
prihodnje jutro izkrcali na normandijski obali.
Dodal je, da moramo jasno razumeti,
kako pomembno je to.
Da mora Osma zračna armada uporabiti vsa razpoložljiva letala
in poskrbeti, da se bodo vojaki zares izkrcali.
Prišel sem na sestanek.
Odgrnili so zaveso z zemljevida in razlegli so se vzkliki.
Česa takega od posadk še nisem slišal.
Končno je napočil dan invazije.
6. JUNIJ 1944 DAN IZKRCANJA V NORMANDIJI
Vojaki, mornarji in letalci zavezniških desantnih sil,
začeli boste veliko križarsko vojno...
GLAS GEN. EISENHOWERJA
...za katero smo si dolgo prizadevali. Ves svet vas opazuje.
Ne boste imeli lahke naloge.
Sovražnik je izurjen, dobro opremljen in izkušen.
Srdito se bo boril.
Verjamem v vaš pogum, zavzetost in spretnost v bitki.
Zadovoljni bomo samo s popolno zmago.
Med preletom Preliva
smo pod sabo videli na tisoče plovil bojnega ladjevja.
Bilo je razburljivo. Nekdo v posadki je začel moliti. Pridružili smo se mu.
Tukaj Robert St. John iz NBC-jevega studia v New Yorku.
To je prelomna ura v svetovni zgodovini.
Možje gen. Dwighta Eisenhowerja zapuščajo pristajalne barže
in po obali prodirajo v utrdbo nacistične Evrope.
Prihajajo z morja,
da bi pod ogromnim oblakom bojnih letal napadli sovražnika.
Srditi zračni napadi so se nadaljevali.
Letalci, ki so taktično podpirali vojake na tleh, tisti dan niso počivali.
Ko so končali en napad, so dotočili gorivo, naložili bombe in strelivo
ter odločno odleteli na novo nalogo.
Ko smo napadli Normandijo, je Luftwaffe komaj kaj posredovala.
Zračne sile so utrle pot za invazijo čez Rokavski preliv.
Nemčija se je morala bojevati na dveh frontah,
proti Angležem in Američanom na zahodu ter Rusom na vzhodu.
Avgusta 1944 je Rdeča armada odkrila Majdanek,
opuščeno nacistično taborišče smrti blizu Lublina na Poljskem.
Neizpodbiten dokaz, da je Hitler načrtoval pokončanje evropskih Judov.
RAZKRITI NACISTIČNI POBOJI
Naši vojaki so začeli ofenzivo
proti nacističnim vojakom, ki so jim prepovedali umik.
SAGAN, NEMČIJA
Toda če se ne bodo umaknili, bodo umrli, saj je zavezniško poveljstvo
v napadu uporabilo vse razpoložljive sile.
V taborišču smo imeli tajne radie.
Vedeli smo vse, kar so vedeli na BBC-ju.
Ko se je junija 1944 začela invazija, smo vedeli, da ne bomo ostali v taborišču.
Sklatene letalce so še vedno pošiljali v Stalag Luft III.
Tudi črnske pilote,
med njimi podporočnika Alexandra Jeffersona in Richarda Macona,
ki sta služila v priznani 332. lovski enoti Rdeči repi.
Tuskegeeji so repe letal pobarvali živo rdeče.
Tudi če ljudje niso vedeli, da so piloti črnci,
so vedeli, da gre za Rdeče repe.
Nismo se bali srečanj s sovražnikom,
ker smo vedeli, da smo boljši piloti.
Ukazal sem: "Pozor, nameri, streljaj."
Pogumni črnski letalci so čakali,
da se vključijo v boj. V njem so se zelo izkazali.
Vojaški letalci, zlasti posadke bombnikov,
ki so letele na dolge nevarne naloge, so zelo cenili Rdeče repe,
bolj kot vse druge eskadrilje, s katerimi so leteli v vojni.
Macon in Jefferson sta bila deležna
rasne segregacije v letalskih oporiščih.
Toda v Stalag Luftu III so se do njiju vedli drugače.
V taborišče nas je prišlo 150. Postavili so nas v vrsto.
Naposled je prišel kmetavzarski dolgin iz Kentuckyja.
Stopil je nazaj in rekel: "Mejduš, tega poba bom vzel."
Pristopil je polkovnik in rekel: "Poročnik, z njim greste."
"Razumem."
Nemci so me odpeljali v sobo
in mi pokazali mojo posteljo. Vrhnji pograd.
Nisem vedel, da sem tako poškodovan.
Omrtvičen sem bil od pasu navzdol.
Ko so Nemci videli, da se ne morem premikati, so jim poskušali dopovedati,
da mi mora nekdo odstopiti spodnji pograd. Nihče se ni zganil.
Na koncu mi je svoj pograd odstopil neki Teksašan.
Postala sva dobra prijatelja.
Za preživetje v taborišču so morali sodelovati.
Morali so pozabiti na odpor zaradi rase oziroma ga vsaj omiliti,
saj so morali sodelovati, se bodriti, da so preživeli.
Zračne sile so morale na koncu rajhu onemogočiti dostop do goriva.
Bombardirale so nemške obrate za sintetična olja.
Zavezniki so morali onemogočiti tudi prevoz in uničiti skladišča premoga,
s katerim so poganjali tovarne za reaktivno gorivo.
Zračna zapora je ohromila vojaški stroj rajha
in nemški vojski v sklepnih bitkah preprečila obrambo iz zraka.
Bili smo v klubu. Ob enih ali dveh zjutraj.
Nenadoma smo zaslišali,
naj se pripravimo za jutranjo nalogo.
Zbrali smo 2000 težkih bombnikov.
Štirimotorni bombniki so napolnili vse nebo.
Za uničenje tovarne v kraju Leuna blizu Merseburga
so morali napasti kar štiridesetkrat in uporabiti 6000 bombnikov.
Naša enota je vodila enega največjih napadov na Berlin.
Bil je krasen dan.
Sončno, brez oblačka na nebu.
Ko smo se približevali tarči, so zadeli naše letalo,
vendar smo nadaljevali in tarčo bombardirali.
Vedeli smo, da ne moremo nazaj v oporišče.
V letalu je bil dim. Gorelo je. Vedel sem, da moram izskočiti.
Po skoku sem mislil, da sem v raju.
Nenadoma sem priletel na tla. Pogledal sem gor
in zagledal, kako se mi bližajo trije vojaki.
Eden je dvignil pištolo, da bi me udaril.
Opazil sem, da ima na čepici znak Rdeče armade.
Zavpil sem: "Amerikanski, Roosevelt,
Stalin, Churchill, pepsikola,
kokakola, lucky strike."
Napad na Berlin je bil Rosiejeva 52. in zadnja naloga.
Tolikokrat ni letel noben drug pilot Stote.
Rosie se je po okrevanju v ruski bolnišnici vrnil v Thorpe Abbotts,
od koder je leto in pol prej odletel na prvo nalogo.
Rusi so bili že čisto blizu.
V daljavi smo lahko slišali topništvo in druge zvoke spopadov.
Hitler se je odločal, ali naj vojne ujetnike preseli ali ubije.
To bi se lahko zgodilo.
Nekega večera so Nemci našemu visokemu častniku rekli,
da nas bodo takoj evakuirali.
Da bomo uro pozneje zapustili taborišče in da bomo korakali.
Rekli so le, da to počnejo zaradi naše varnosti.
Ampak mi smo vedeli, da to ni res.
Letalci niso vedeli, kam gredo.
Bali so se, da jih bo Hitler uporabil za živi ščit.
Tisto je bila najhujša evropska zima v sto letih.
Bil je strupen mraz. Sneg je segal do kolen.
Hodili smo vso noč in skoraj ves naslednji dan. Imeli smo le kratke postanke.
V Sprembergu so nas vkrcali na vlak.
Zaprli so nas v tovorne vagone.
V vsakem je bilo od 60 do 70 mož.
Niti usesti se nismo mogli.
Bilo je peklensko.
Natlačeni smo bili kot sardine.
Če bi kdo padel, bi ga drugi pomendrali.
Ko je vlak ustavil, so tolkli po vratih, da bi zapustili vagone.
Pazniki so končno odprli vrata.
Razmere so bile grozne.
MOOSBURG, NEMČIJA
Tisto taborišče so zgradili za 8000, največ 10.000 ljudi.
V njem nas je bilo več kot 100.000. Pekel bi bil kar pravo ime zanj.
Morali so taboriti na prostem, v obupnih razmerah.
Nihče ni vedel, kaj bo z njimi.
29. APRIL 1945
Hodili smo po taborišču.
Nekdo je rekel: "Tam je tank. Sherman."
Pogledali smo in na obzorju zares zagledali shermana.
Prišla je Pattonovo Tretja armada.
Pattona sem videl priti skozi glavni vhod Stalag VII-A na tanku.
Osvobodili so nas.
Fantje so šli k drogu in sneli zastavo s svastiko.
Razgrnili so ameriško in jo dvignili. Salutirali smo.
Nismo bili v uniformah, ampak v razcapanih oblačilih.
Tako strumno nisem salutiral ne prej ne pozneje.
Bili smo ganjeni.
Končno smo bili svobodni.
Po vseh tistih mesecih in letih v vojnem ujetništvu.
Po svoje kar nismo mogli verjeti, da bomo šli končno lahko domov.
Tukaj London.
Udarna novica.
Po nemškem radiu so pravkar sporočili, da je Hitler mrtev.
HITLER MRTEV, PRAVIJO NACISTI
1. maja 1945 je svet izvedel za Hitlerjev samomor.
Stota je odletela na zadnjo nalogo,
na operacijo Chowhound.
Posadke so s padali spuščale hrano, ne bomb.
Pomagale so petim milijonom lačnih ljudi na Nizozemskem,
ki so jo še vedno zasedali okoreli nacisti.
Ko so se bombniki približali obrobju Amsterdama,
so preleteli polja tulipanov čudovitih barv.
NAJLEPŠA HVALA
Na enem so odrezali cvetove v obliki napisa: "Najlepša hvala, Jenkiji."
ZAVEZNIKI RAZGLAŠAJO: KONEC JE
Vojne v Evropi je bilo konec. Posadke Stote so pospravile svoje stvari.
Prebivalci vasi v okolici Thorpe Abbottsa
so oblekli najboljša oblačila
in se prišli poslovit od njih.
DOBRODOŠLI DOMA
V Atlanti sem šel v telefonsko govorilnico,
poklical mamo in povedal, da sem doma.
Seveda je planila v jok.
Prišli so...
Odpeljali so se v Fort McPherson in me odpeljali domov.
Vrnili smo se v Kalifornijo. Tam sta bila mama in oče.
Bilo je veliko snidenje. Bil sem presrečen.
Zagledal sem svojo bodočo ženo Barbaro.
Poročila sva se tri tedne pozneje.
Možje Krvave stote so bili končno doma,
pri svojih družinah,
ženah,
srčnih izbrankah.
Nekateri prvič po odhodu v vojno.
Po koncu služenja sem bil izčrpan.
Doživel sem marsikaj hudega,
vendar sem hotel pozabiti na to, živeti kot civilist.
Vrnil sem se v pisarno, v kateri sem delal pred vojno.
Vendar nisem bil pripravljen na to.
Doma sem bil pol leta,
ko sem izvedel, da se lahko vrnem v Nürnberg kot tožilec.
Na poti sem na ladji spoznal lepotico,
ki je bila tudi odvetnica. In je tudi šla tja kot tožilka.
Deset dni pozneje sva se zaročila.
Poročila sva se v Nürnbergu.
Videl sem obtožence, ki so bili takrat nemočni.
Prestrašeno so sedeli, ko so jim sodili in jih obsodili.
To je zame končalo vojno.
2. svetovna vojna je bila grozljiva kot še nobena.
V njej je umrlo več ljudi kot v vseh drugih.
Osma zračna armada je imela največ žrtev
med vsemi vejami ameriške vojske.
Preživel sem.
Ko zdaj razmišljam o tistih letih, vem,
da so me spremenila.
Toda to je bilo razburljiv čas, tudi čas ljubezni in mitov.
Prijatelji, ki sem jih spoznal tam, so mi velikokrat rešili življenje.
Bili so najboljši prijatelji.
Ljudje, s katerimi sem služil, so bili zavzeti,
pripravljeni na odrekanja, pogumni.
Skupaj smo bili v dobrem in slabem.
Videli smo, kako so ubili naše tovariše,
jih ranili, poslali v vojno ujetništvo.
Zelo smo se spoštovali in se skupaj veselili zmage.
To je bila izkušnja vseh ljudi.
Čudežno nas je povezala.
Hvaležni moramo biti vsem,
ki so dali življenje in svet rešili pred fašizmom.
Svoboščin, v katerih uživamo, nismo dobili po naključju.
Kupile in plačale so jih moja generacija
in generacije pred nami.
Zato mislim,
da si generacija 2. svetovne vojne zasluži, da se je spominjamo.
PRIPOVEDUJE
HVALA OBRAMBNEMU MINISTRSTVU IN LETALSTVU ZDA TER ZGODOVINARJEM.
Prevedla Polona Mertelj