Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Я досі так само реагую на B-17.
Який же красивий літак.
Він немов скульптура.
Прекрасний у повітрі, коли прибране шасі.
РОБЕРТ «РОУЗІ» РОЗЕНТАЛ ПІЛОТ, 100-ТА ГРУПА
Коли ти летів у строю...
часом серед тисячі інших літаків...
це було дуже красиве й драматичне видовище.
У холодному синьому небі Європи
розгорталася нова битва –
і за небачених досі обставин.
Унікальні події у воєнній історії.
Такого не бувало раніше й уже ніколи не буде.
Авіатори 40 американських бомбардувальних груп
масово гинули в повітряних операціях.
Серед цих груп була одна гіперагресивна й недисциплінована,
яка зазнала стільки втрат за надзвичайно короткий проміжок часу,
що її прозвали «Криваве крило».
КРИВАВЕ КРИЛО
У ЄВРОПІ ПОЧИНАЄТЬСЯ ВІЙНА
Німеччина вторглася в Польщу.
Приблизно о дев'ятій годині Варшаву було піддано великому бомбардуванню.
ВАРШАВА
Німецька армія вторглася в Голландію й Бельгію
по суші й повітряними десантами.
ГОЛЛАНДЦІ ЗДАЮТЬСЯ
НАТИСК НАЦИСТІВ У ФРАНЦІЇ
Який наш план?
Вести війну в морі, на суші і в повітрі.
Вести війну проти жахливої тиранії, досі небаченої
в темній й страхітливій історії людських злочинів.
БОМБАРДУВАННЯ ЛОНДОНА
БОМБИ НЕ ЗЛАМАЮТЬ БРИТАНІЮ
Якщо Велика Британія впаде,
то країни Осі здобудуть контроль над Європою, Азією
та Африкою, а тому матимуть змогу
задіяти величезні військові й морські ресурси у цій півкулі.
Вранці ми стали свідками
жорстокого бомбардування Перл-Гарбора ворожою авіацією.
Це не жарт.
Це реальна війна.
НАПАДИ НА ГАВАЇ
ОГОЛОШЕНО ВІЙНУ
Я прошу Конгрес,
після неспровокованої
і підлої атаки японців,
проголосити стан війни.
ІТАЛІЯ, НІМЕЧЧИНА ПРОГОЛОШУЮТЬ ВІЙНУ
На цьому етапі війни
гітлерівська Німеччина контролювала континентальну Європу.
Велика Британія лишилася одна й була вразлива –
остання жива європейська демократія у війні проти нацистів.
Постало питання, як дати відсіч ворогу.
Британські бомбардувальні сили атакували Німеччину невпинно,
однак неефективно ще з 1940 року,
і зазнавали втрат в нічних вильотах, часто й близько не влучаючи в ціль.
Була явна й нагальна загроза глобальній демократії
з боку нацистів.
Патріотизм – це те, до чого Велике покоління...
СТІВЕН СПІЛБЕРҐ РЕЖИСЕР
...покоління мого батька, ставилося дуже серйозно.
Мене не треба змушувати говорити на цю тему,
бо я й сам хочу розповісти про те, що люблю, – про ВПС.
ДЖЕЙМС «ДЖИММІ» СТЮАРТ ПІЛОТ, 453 БОМБАРД. ГРУПА
Досвід у мене не дуже великий.
Я служу всього рік,
але встиг уже чимало дізнатися про можливості повітряних сил.
Про них я вам і розповім.
Повітряним силам потрібно 15 000 капітанів,
40 000 лейтенантів, 35 000 сержантів.
Молоді американські чоловіки – ваше майбутнє в небі.
Крила вас чекають.
Я вчився на другому курсі коледжу
і не мав у голові нічого, крім дівчат і розпивання віскі.
ДЖОН «ЛАКІ» ЛАКЕДУ ПІЛОТ, 100-ТА БОМБАРД. ГРУПА
А тоді стався Перл-Гарбор,
і я разом з однокурсниками подалися в авіашколу.
Струнко!
У той час був дуже поширений антисемітизм.
Гітлер говорив про вищість арійської раси,
і я почувався роздратованим, але ніяк не міг зарадити.
А тоді роздратування зникло.
Я відчув, що можу щось вдіяти.
Подумав, що найбільше прислужуся в ролі пілота.
ЦЕНТР НАБОРУ НОВОБРАНЦІВ
Уже через день я записався в курсанти авіашколи.
До служби тисячі американських авіаторів ніколи
не літали й не стріляли у щось загрозливіше за білку.
Екіпажі формувалися з чоловіків з різних куточків Америки
й представників усіх можливих професій.
Серед них були гарвардські історики і шахтарі з Західної Вірджинії.
Адвокати з Волл-стріт і ковбої з Оклахоми.
Голлівудські зірки й герої футболу.
Курсанти пройшли перевірку.
І тепер їх чекають уроки польотів.
На чотирьох курсантів був один інструктор.
Інші троє вже проходили авіапідготовку, а я – ні.
Ніколи не був у літаку.
Після десяти годин підготовки ти летиш сам.
Коли колеса відриваються від землі, ти один.
ДЖОН КЛАРК ПІЛОТ 100-Ї
Ніхто тобі не поможе.
Я став штурманом, бо пілот з мене був нікудишній.
ГАРРІ КРОСБІ ШТУРМАН, 100-ТА ГРУПА
Мене вигнали.
Ніколи не забуду типа, який мене виключив, – лейтенанта Мейтеґа.
Так звали чоловіка, який не дав мені стати пілотом.
ДЖОЗЕФ АРМАНІНІ БОМБАРДИР, 100-ТА
Мій військовий інструктор, який от-от збирався мене виключити,
сказав: «Ти все одно загинеш,
тому давай так: я піду туди й сяду під отим деревом.
Якщо ти тричі піднімешся, пролетиш по маршруту й сядеш, то залишишся.
Якщо ні – ти нас покинеш».
Ми літали з восьмої ранку до восьмої вечора.
Я виконував різні маневри й розвороти.
У рідкісні вихідні ми влаштовували повітряні дуелі.
Мені вони подобалися понад усе.
Сорок моїх однокурсників випустилися з авіашколи –
серед них і я...
ВИПУСКНИКИ АВІАШКОЛИ, КУРС 43-Б
...усіх призначили на B-17.
До того ми на них не літали.
Літаюча фортеця Боїнґ з 10 людьми на борту –
новий бомбардувальник зі швидкістю близько 500 км/год.
Виступи на фюзеляжі – це турелі для кулеметів.
З моторами на 4 000 кінських сил
літак міг пролетіти 4 800 км без дозаправлення.
B-17 – перший в історії ударний літак, здатний себе оборонити.
У бойовому вильоті він скидав величезні, як на той час, вантажі.
Його назвали літаючою фортецею через усі ці кулемети 50-го калібру.
Літати на B-17 було дивовижно.
Літак так добре піддавався керуванню, що зразу мені сподобався.
Я дуже радів, що літаю на B-17.
Ми проходили п'ять чи шість місяців підготовки
перед відправкою за океан.
У травні 1943 року нас послали в Англію...
ФРЕНК МЕРФІ ШТУРМАН, 100-ТА БОМБАРДУВАЛЬНА
...у Восьму повітряну армію.
Перед відправкою за океан нам сказали:
«Гляньте наліво й направо.
Лише один з вас вернеться додому».
Ми летіли на смерть.
Коли екіпажі 100-ї почали прибувати на нову базу
в східній Англії, європейська війна перейшла в нову фазу.
ТОРП-ЕББОТС СХІДНА АНГЛІЯ
То був офіційний початок Пойтбленку –
цілодобової бомбардувальної кампанії:
американці бомбардували вдень, а британці – вночі.
Мета – досягти панування в повітрі над північною Європою
до дня висадки військ у Нормандії наступної весни.
Без переваги в повітрі союзники не могли вторгатися в Європу.
ТОРП-ЕББОТС СХІДНА АНГЛІЯ
ШТАБ 100-Ї БОМБАРДУВАЛЬНОЇ ГРУПИ
Ми прилетіли туди й почали знайомитися,
і Кінґ, пілот, спитав мене: «Ким ти був до цього?»
РІЧАРД КІНҐ ПІЛОТ, 100-ТА БОМБАРДУВАЛЬНА ГРУПА
Я відповів: «Останнім часом працював як ковбой».
ОВЕН «КОВБОЙ» РОАН ПІЛОТ, 100-ТА БОМБАРДУВАЛЬНА
Він відповів: «Чудово. Відтепер будеш "Ковбоєм"».
100-та була молодою групою,
яку очолювали відчайдушні молоді командири.
Ґейл Клевен був командиром ескадрильї...
ҐЕЙЛ «БАК» КЛЕВЕН ПІЛОТ, 100-ТА ГРУПА
...а Джон Іґан – начштабу.
ДЖОН «БАКІ» ІҐАН ПІЛОТ, 100-ТА ГРУПА
Командири Іґан і Клевен не мусили, однак завжди літали.
ДОНАЛЬД МІЛЛЕР АВТОР «ВОЛОДАРІВ НЕБА»
І тому ними захоплювались.
Бак Клевен і Бакі Іґан носили шарфи
і кашкети набакир,
і були дуже зухвалі.
В офіцерському клубі могли сказати:
«Лейтенанте, пензлюй сюди, треба поговорити».
350-ТА БОМБАРДУВАЛЬНА ЕСКАДРИЛЬЯ
Джон Іґан, Ґейл Клевен
мали в житті одну мету – літати.
І там вони літали.
Займалися улюбленою справою задля улюбленої країни...
СЕТ ПАРІДОН ІСТОРИК
...на завданнях, у які вірили.
Клевен й Іґан помагали 100-й протистояти
найпотужнішій повітряній армії у світі – німецьким люфтваффе,
чиї досвідчені пілоти вели бойові дії над Іспанією, Норвегією, Польщею,
Францією, Росією, Грецією, північною Африкою й Англією.
Вони зрозуміють, як сильно прорахувалися...
ФРАНКЛІН РУЗВЕЛЬТ
ПРЕЗИДЕНТ США, ЗВЕРНЕННЯ «ПРО СТАНОВИЩЕ КРАЇНИ» 1943 РОКУ
...вважаючи, що нацисти завжди матимуть перевагу в повітрі.
Та цю перевагу вони втратили навіки.
Ми вважаємо, що нацисти й фашисти самі напросилися
і отримають те, що заслужили.
ЧЕРВЕНЬ 1943 РОКУ
РІК ДО ВИСАДКИ В НОРМАНДІЇ
Капітан Кірк, капітан Томсон, лейтенант Бушка,
Айверсон, Голловей і Гокерс полетять сьогодні.
Вставайте.
Командир заходив, ставав перед нами,
а тоді піднімав шторку,
і ми бачили червону стрічку від Торп-Ебботса до цілі.
БРЮС ЕЛСГАУС ХВОСТОВИЙ СТРІЛЕЦЬ, 100-ТА
Ваша ціль – цей комплекс.
Ця будівля – точка прицілювання.
Якщо зумієте бомбардувати цю зону,
то успішно знешкодите фабрику.
Ти виходиш з джипа, вантажиш речі,
заходиш на борт, сідаєш і злітаєш.
РОБЕРТ ВОЛФФ ПІЛОТ, 100-ТА ГРУПА
Тактичний стрій для самозахисту –
так звана «бойова коробка» –
і загальна вогнева міць 13 кулеметів на кожному літаку
давали їм змогу прориватися до цілі крізь хвилі ворожих літаків.
На аеродромах уже чекають «Тандерболти».
Вони вирушають до бомбардувальників.
Дві групи зустрічаються над Ла-Маншем:
винищувачі патрулюють небо навколо строю бомбардувальників,
і повітряна армада заходить на ворожу територію.
Бомбардувальники користувалися обмеженим захистом менших
і повороткіших винищувачів типу P-47 Тандерболт,
але обмежений запас пального змушував останніх покидати стрій
при заході вглиб Німеччини.
Авіатори були в чужому світі,
в якому не могли б вижити без спеціальних костюмів,
спеціального обладнання
і постійної подачі кисню.
Піднявшись, ми мусили дихати киснем,
тому на лиці завжди була киснева маска.
А ще лютий холод.
Крижане повітря.
Ми працювали при температурі мінус 45-50 градусів.
Обмежена дальність польотів не давала винищувачам
супроводжувати B-17 аж до цілей на території Німеччини,
тому винищувачі союзників верталися в Англію.
Пам'ятаю, як ми вперше перелетіли Ла-Манш,
і я глянув униз і усвідомив, що ми над ворожою територією,
і відчув у горлі клубок.
Я переживав.
Чорні плями вибухів
з зенітних артилерійських установок унизу.
Flak – німецька 88-мм зенітна гармата,
яка випускала снаряди на висоту до 12 кілометрів.
Снаряд вибухав у повітрі і розривався осколками шрапнелі.
Корпус літака не сталевий, а алюмінієвий.
Тому шрапнель пробивала в літаку діри.
Я вперше побачив такий сильний зенітний вогонь,
і це було це було страхітливо.
Нам протистояли дуже досвідчені,
добре споряджені й прекрасно підготовлені суперники.
Вони були професіонали, а ми – дилетанти.
Коли група підлітала до цілі,
бомбардири вводили змінні, такі як швидкості польоту та вітру,
у бомбовий приціл «Норден» –
надтаємний пристрій, який мав скерувати літак
до оптимального місця скидання бомб.
Приціл «Норден» вважався таким точним,
що з ним можна було скидати бомби з шести кілометрів у діжку з огірками.
Коли ми скидали бомби,
я бачив ті, що падали з літаків попереду...
ДЖИН БЕНКСТОН НАВІДНИК, 100-ТА ГРУПА
...але й міг зазирнути крізь плексиглас
на бомби, які скидали ми.
Коли ті вибухали, то ми навіть бачили вибухи.
Перші бомби полетіли,
і видимість частково обмежено через пожежі, які ти спричинили.
Влучання в електростанцію, недобудовані підводні човни
і щонайменше в одну субмарину у воді.
Ми скидали бомби,
і за кілька перших вильотів ніхто не загинув.
Я подумав: «Не так і погано».
Перші цілі 100-ї були прибережні,
наприклад бази підводних човнів чи заводи у Франції та Норвегії.
СЕН-НАЗЕР – ЛЕ-МАН – ПАРИЖ ЛІЛЛЬ – БРЕМЕН – ГАМБУРҐ
Повітряні сили намагалися знищити
воєнну машину нацистської Німеччини.
Заводи, на яких виготовляли літаки й танки.
Заводи підшипників.
На британських авіабазах
новини про бої ширилися швидко.
Багато фортець прилетіли пошкоджені.
Кілька прилетіло з погнутими пропелерами чи без шасі.
У B-17 була репутація надійності й безпеки,
бо на них люди вертались.
Ти міг втратити три мотори й долетіти.
Тобі могло знести пів кіля у хвості,
а ти вертався.
Ти міг долетіти на базу з двома моторами,
а декому вдавалося й з одним.
ТОМАС ДЖЕФФРІ КОМАНДИР, 100-ТА
17 СЕРПНЯ 1943 РОКУ
ДЕСЯТЬ МІСЯЦІВ ДО ВИСАДКИ В НОРМАНДІЇ
ІНСТРУКТАЖНА СТОРОННІМ ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Та для Восьмої армії все змінилось
з їхнім першим масштабним рейдом.
Подвійна атака на заводи підшипників у Швайнфурті
і заводи Мессершмітта у Реґенсбурзі –
надзвичайно захищені об'єкти в глибині території Німеччини.
100-тій доручили бомбардування Реґенсбурґа.
Коли завіса перед мапою піднялася,
і ми побачили червону лінію через усю Німеччину
й подумали: «Святі небеса».
На перший погляд, план геніальний.
Отож...
ГЕНЕРАЛ КЕРТІС ЛЕМЕЙ КОМАНДИР
...Третя бомбардувальна дивізія Кертіса ЛеМея полетить
на заводи Мессершмітта в Реґенсбурзі, а звідти – в Африку.
З десятихвилинним інтервалом за ними полетить Перша бомбардувальна дивізія,
яка атакує заводи підшипників у Швайнфурті,
а тоді вернеться в Англію.
Німцям доведеться вирішувати, по якій групі бити.
Біда в тому... сюрприз, у серпні у Великій Британії тумани.
КОНРАД КРЕЙН ІСТОРИК, ВОЄННИЙ КОЛЕДЖ АРМІЇ США
Ми вийшли надвір.
У нас були ліхтарі й ліхтарики, і ми сіли в літаки.
Спізнилися на десять хвилин, але таки злетіли.
Кертіс ЛеМей готував свою дивізію
до злетів в англійських туманах.
Інша бомбардувальна дивізія такої підготовки не мала.
Тобто дивізія ЛеМея злітає й формує стрій,
а інша бомбардувальна дивізія все ще на землі.
Врешті замість десяти хвилин – відставання дві години.
У цьому німецькому фільмі показано, як швидко їхні
Ме-109 і Fw-190 кидаються в бій після тривоги.
У них було вдосталь часу зібрати винищувачі в місці атаки
і кількісно перевершити наші сили вдвоє, а то й удесятеро.
Пролетіли канал. Був красивий день.
На узбережжі Голландії
світ раптово вибухнув.
І це тривало дві наступні години.
На навчанні в нас склалося враження,
що ми зможемо відірватися від німецьких винищувачів.
Тоді ми дізналися, що це не так.
Зенітний вогонь, винищувачі, ще вогонь, ще винищувачі.
Я чув, як верхня турель невпинно тарахкотіла.
У Клевенів літак влучили шість разів.
Вибили гідравлічну систему. Вибили один мотор.
Кабіна горіла.
Клевен обертається, дивиться на стрільця-радиста,
а той втратив ноги.
Їх просто відсікло.
Я досі пам'ятаю один літак,
з кожного отвору якого струмував вогонь.
Він мені ще довго снився.
Кожен член екіпажу
боровся за майбутнє демократії й свободи.
Але знаєте, за кого ви боретеся в самому бою?
За хлопця зліва й хлопця справа.
За хлопця попереду й позаду вас.
Ось за кого ви боретесь.
Клевен сидить у кабіні, і другий пілот поспіхом каже:
«Треба вибиратися. Подаємо сигнал».
Клевен відповідає: «Спершу ціль.
Треба скинути бомби».
За п'ять хвилин до цілі все стихло.
Ні винищувачів, ні вогню – нічого.
Ми успішно скинули бомби.
У них було загрозливо мало пального.
Та реґензбурзька група полетіла через Альпи на північ Африки,
у той час як швайнфуртська спішила прямісінько в пащу люфтваффе.
Для німців це значило одне: вони щойно пошматували хлопців ЛеМея,
а тепер могли приземлитися, поцмулити шнапс, перезарядитись і заправитись.
А тоді атакувати швайнфуртську групу.
Люфтваффе повною силою накинулося на хлопців і їх розбило.
До вечора хлопці дісталися Африки.
Авіатори 100-ї бомбардувальної групи були поранені й стомлені,
але раділи, що вижили.
Командир, який відправляв когось у бій
проти переважаючих сил ворога
без належного спорядження...
ГЕНЕРАЛ-ЛЕЙТЕНАНТ АЙРА ІКЕР, КОМАНДУВАЧ, 8 ПОВІТРЯНА АРМІЯ
...і з мінімальною підготовкою, стикався зі складними рішеннями.
Бо ти ніби посилаєш людей на смерть.
Я приземлився в Англії влітку 1943 року,
і мене відправили в 100-ту бомбардувальну групу.
Роузі Розентал прибув у групу
на заміну втраченим екіпажам.
До Іґана дійшли чутки, що Роузі дуже добре літає.
Тому Іґан пішов до нього і заявив, не зволікаючи:
«Хочу бачити тебе у своїй ескадрильї».
Я був у барі.
Пив собі скотч, як завжди, коли відчув, що хтось стукає мене по плечу.
Я обернувся й побачив командира ескадрильї.
Він сказав: «Лакі, іди додому й виспись.
Завтра в тебе виліт».
ЖОВТЕНЬ 1943 РОКУ
ВІСІМ МІСЯЦІВ ДО ВИСАДКИ В НОРМАНДІЇ
Коли 8 жовтня над Німеччиною розпогодилося,
американці взялися за виконання серії агресивних завдань
зі знищення авіаційних заводів.
Врешті авіатори прозвали ту кампанію Чорним тижнем.
8 жовтня 855 літаків покинули Велику Британію
для рейду на Бремен-Феґезак.
Вони несли понад тисячу тонн бомб.
Більше 2,7 мільйона патронів.
Коли ми наблизилися до цілі, краєм ока
я помітив два Fw-190, які цілилися прямо в нас.
Один влучив у літак прямо переді мною,
і той вибився зі строю, а тоді вибухнув.
Група розпорошилась.
Нас повністю вибило зі строю. Палав третій мотор.
Клевен пробував
очолити групу, коли його збили.
Влучили в Клевена.
У літаку був хаос.
Кабіна загорілась. Треба було стрибати.
Збили Ґейла Клевена.
Це лишило велику діру в 100-й бомбардувальній.
Загалом усі вважали, що він загинув.
Я вперше засумнівався, що зумію вернутися.
Мій літак «Клепальники Розі» було сильно пошкоджено,
ми втратили кілька моторів.
Після скидання бомб
я очолив стрій уцілілих для польоту назад,
а це було всього шість літаків.
Уявіть собі, який був настрій – втратити стільки екіпажів за день.
Тоді вони спробували звільнити казарми.
Коли літак падає, казарму очищають.
І ти заходиш у порожнє приміщення.
Іґан був у Лондоні на вихідних,
а тоді дізнався, що Клевена збили.
Іґан був такий розлючений, що скасував вихідний
і вернувся на базу зі словами: «Наступний виліт очолю я».
Рейд на Мюнстер – операція з нищення міста,
до чого Восьма повітряна не звикла.
Ціллю було стратегічно важливе залізничне депо в центрі,
а також квартал по сусідству, населений робітниками.
У боротьбі з нацистською тиранією мішенню стали людські кров і плоть –
невід'ємна частина воєнної машини райху.
У залі відчувалася напруга.
Багато авіаторів уперше
ставили завдання під сумнів.
Іґан виголосив промову.
Цей виліт вони присвятять Клевену, це буде рейд розплати.
МЮНСТЕР
Через високі втрати наша група була дуже ослаблена,
і ми підняли в повітря лише 13 літаків.
Німецькі винищувачі,
коли бачили прогалину в строю, коли бачили 13, а не 18 літаків,
то завжди нападали на слабшу ланку.
Нас одразу атакувало понад 200 німецьких винищувачів.
Два Me-109 підлетіли ззаду й убили хвостового стрільця.
Мене засипало шрапнеллю після розриву снаряда
і повалило вниз.
Було ясно, що літак некерований,
і ми от-от впадемо.
Пам'ятаю, що ми були на висоті 6 400... 6 700 метрів.
Земля була невимовно далеко, та вибору я не мав.
Я мусив стрибати, тож стрибнув.
Ми стояли на посадковій смузі. Усі чекали.
Нарешті побачили когось із наших.
З 100-ї вернувся лише один літак.
Його приземлив Розентал.
Він бачив чимало страшного.
Ми вернулися в офіцерський клуб.
Стояла моторошна тиша.
Там були люди, які на це завдання не літали,
і до нас боялися й підійти.
Нас лишили самих.
Дуже химерне відчуття.
Ми відчували втрату людей, яких там збили.
Я особливо, бо втратив на Мюнстерському вильоті найкращого друга.
Коли збили Бакі Іґана й Клевена,
це був страшенний удар по впевненості групи,
бо всі вважали їх безсмертними.
Мюнстерський виліт – найбільша повітряна битва на той час.
Не просто рейд, а титанічна боротьба
між двома великими й убивчими повітряними арміями.
100-та група прибула в Англію за чотири місяці до Мюнстера
зі 140 авіаторами.
Після Мюнстера лише троє з них були в стані літати й воювати.
Ця статистика розлетілася,
і це багато кого збентежило.
Нас прозвали Кривавим крилом.
Коли авіатор у повітрі,
це чотири години чистого жаху.
І все зненацька – сідаєш на велик, їдеш у паб,
п'єш пиво, гуляєш з дівчиною, вертаєшся на базу,
усе тихо й мирно.
А на другий день ти летиш і знову проживаєш цей жах.
Як наслідок, дехто такого тиску не витримував.
Після Чорного тижня
бойовий дух у Восьмій остаточно випарувався,
і командири переживали, що екіпаж збунтується.
Були тривожні рапорти від авіаційних лікарів
і психіатрів про ненормальну поведінку авіаторів,
тому що бойові дії явно струснули їхню здатність до самоконтролю.
Були випадки,
коли вони не могли навіть вийти з літака без допомоги.
То були люди на межі
так званої бойової психічної травми.
Багато чоловіків з невротичною реакцією
швидко відновлюються,
коли тимчасово покидають бойову обстановку.
По суті, ми покладаємося на це відновлення
і здатність пацієнта самотужки одужати.
Проте ця здатність найкраще проявляється за межами госпіталю.
ВІЙСЬКОВИЙ САНАТОРІЙ ОКСФОРД, АНГЛІЯ
Ми пробували забрати їх з воєнного середовища
хоч на кілька днів і послати в будинок відпочинку.
Так званий військовий санаторій.
Часто це допомагало. Але не завжди.
Це була проблема для всіх командирів,
бо серед авіаторів були люди, які фізіологічно й психологічно
не витримували таких подій.
Ми мусили негайно прибрати їх
з екіпажів і з бази,
бо такий настрій дуже заразний,
і ми не могли допустити, щоб це впливало на бойовий дух інших,
які продовжували щодня літати й виконувати свої обов'язки.
Можна стверджувати, що союзні повітряні сили
не лише не мали переваги в повітрі Німеччини та Європи,
а й загалом програвали повітряну війну.
Ми далеко не завжди влучали в діжку з огірками.
Навіть у хороші, ясні дні ми часом скидали бомби
за кілька кілометрів до визначеної цілі.
Вони не влучали в цілі,
а частіше самі ставали мішенню
німецьких винищувачів. Нашу армію громили.
РЕНДЕЛЛ ГАНСЕН АВТОР «ВОГОНЬ І ГНІВ»
На кожному квадратному метрі літак –
22 000 годин праці американців.
Кожен метр уламків – це десять мертвих або полонених американців.
Мабуть, найдужче всі боялися саме збиття літака.
ОКУПОВАНА НАЦИСТАМИ ФРАНЦІЯ
Ми знали, що це може статись.
Коли ти молодий і вважаєш себе безсмертним,
то завжди думаєш, що всіх інших збити можуть,
але точно не тебе.
КАПІТАН МЕРФІ ПРОПАВ БЕЗВІСТИ
Я знав, як мати переживає за мене,
і я знав, що вона отримає
телеграму з воєнного міністерства про те, що я пропав безвісти,
і не знатиме, що зі мною сталося.
Авіаторам видавали парашути, але не вчили ними користуватися,
і їх дуже побіжно настановляли, як уникати полону чи втікати з нього.
Також їх не застерігали про те, що цивільні в бомбардованих містах
будуть дедалі агресивніше нападати на збитих авіаторів.
Клевен приземляється
і бачить, що навколо нього збираються селяни.
Він пригадує,
що селянин на кілька сантиметрів загнав йому в груди вили
і тиснув його до землі.
Тоді з'явився хтось з люфтваффе.
Мене відвели на німецький військовий аеродром,
де збирали
всіх американських авіаторів, яких узяли в полон того дня.
ДУЛАҐ ЛЮФТ ФРАНКФУРТ, НІМЕЧЧИНА
Мене допитував чоловік,
і він поздоровив мене з підвищенням.
Я став старшим лейтенантом якихось три дні тому.
Це мене ошелешило.
Він вручив мені анкету,
у якій було моє прізвище, дата народження, імена батьків, адреса.
ЛОРЕНС ВОЛФФ ПАЛОС-ВЕРДЕС ЕСТЕЙТ 54
Німецькі шпигуни в США
присилали їм тамтешні газети.
Тебе заспокоювали.
Здавалося, що ви просто бесідуєте,
і вони все про вас знають.
Такий підступний підхід
часом спонукав наївних авіаторів
видати інформацію, яку вони вважали неважливою,
але яка була потрібна цим майстерним слідчим.
Вранці нас посадили у вагон.
У ньому було близько 30-40 людей.
Ніхто не знав, що буде далі.
ШТАЛАҐ ЛЮФТ III
Пам'ятаю, як зайшов у ворота
і побачив великі дерев'яні кілки,
повсюди колючий дріт
і вежі з охоронцями на кожному куті.
А за три метри від великої огорожі
була ще одна, трохи менша.
Нам сказали не заходити за меншу, інакше нас пристрелять.
Американські полонені в таборі,
серед яких було чимало людей з 100-ї бомбардувальної, –
це ті, кого збили ще до мене.
Коли ми зайшли туди, вони...
Вони засміялися й сказали: «Ми вас чекали.
Нарешті ви тут».
ІҐАН ДЖОН КЛЕВЕН ҐЕЙЛ
Клевен й Іґан прибули в Шталаґ з різницею в кілька днів.
Клевен одразу почав підколювати пораненого Іґана,
і невдовзі вони поселилися в одному бараку
і скоро взяли на себе роль лідерів у таборі.
Ми разом жили, разом готували,
разом прали й приймали душ.
Душ був раз на тиждень, якщо пощастить.
Життя в таборах Шталаґ Люфт
було строго впорядковане.
Постійна муштра, щоб не було часу на роздуми,
щоб тримати дисципліну і щоб усі лишилися живі.
ТЕГЕРАН, ІРАН
ЛИСТОПАД 1943 РОКУ
На таємній зустрічі в Тегерані
наприкінці листопада 1943 року
Рузвельт, Черчілль і Сталін погодили другий фронт проти Німеччини,
яким мали займатися в основному американці й британці.
ПЛАЦДАРМИ ЮТА – ОМАХА – ҐОЛД
ПЛАЦДАРМИ ДЖУНО – СОРД – НОРМАНДІЯ
Планувалася десантна операція,
найбільша в історії,
на п'яти пляжах у Нормандії, Франція, під кодовою назвою «Оверлорд».
Висадка десанту мала відбутися в травні 1944 – всього через пів року.
У Лондон прибув генерал Ейзенгауер.
Він сказав, що флот не попливе, поки ви не розіб'єте люфтваффе.
Таке було наше завдання.
Ми розуміли, що наземне вторгнення не почнеться
без панування в повітрі.
Метою було збити стільки винищувачів,
що німці більше не могли б захищатися з повітря.
Через винищувачі ми зазнали страшних втрат.
ГОЛОС ДЖЕЙМСА ДУЛІТЛА ГЕНЕРАЛА У ВІДСТАВЦІ
КОМАНДИРА 8-Ї ПОВІТРЯНОЇ АРМІЇ 1944-1945 РОКІВ
Тому в Америці почали виробляти все більше винищувачів.
Наприкінці 1943 року в Англію прибув винищувач,
якого так чекала Восьма повітряна армія.
То був P-51 Мустанг.
ХОБОТ
Мустанг. P-51.
Винищувач найбільшої дальності у світі.
Швидкість, набір і скидання висоти, круті повороти.
Коли з'явилися P-51,
вони могли супроводжувати нас до цілі й назад.
Також трохи змінили P-47
і прикріпили до крил баки пального, щоб і ті нас супроводжували.
Коли ми літали на Емден, і я побачив ті прекрасні P-51,
то, мабуть, уперше подумав: «Я можу й вижити».
Першорядна мета
полягала не в захисті бомбардувальників.
А в атаках на люфтваффе у повітрі й на землі.
Ранок неділі 20 лютого...
20 ЛЮТОГО 1944 ЧОТИРИ МІСЯЦІ ДО ВИСАДКИ
...ми були готові до штурму –
найбільшого в історії американської стратегічної авіації.
Прелюдія до вторгнення.
Було заплановано кількаденну серію рейдів,
які мали вирішити хід війни.
День за днем, місяць за місяцем,
Мустанги й Тандерболти проти Me-109 і Fw-190.
Наші винищувачі атакували й атакували.
І перемагали в чотирьох з п'яти разів.
Відсоток втрат для німецьких пілотів на західному фронті
у січні-травні 1944 року становив 99 відсотків.
Їх просто винищували.
Лише з появою на війні Мустанга
Америка й Англія запанували в небі над Німеччиною.
Щоб при нальоті на ворога
люфтваффе точно піднялися в повітря, треба летіти на Берлін.
ДОКТОР ТАМІ ДЕЙВІС БІДДЛ ПИСЬМЕННИЦЯ
Коли почався інструктаж, завіса відкинулась,
ми побачили стрілку аж до Берліна,
і в приміщенні запала тиша, а тоді здійнявся крик.
Ти не чуєш, що коїться внизу,
за вісім кілометрів від тебе,
але сортувальні станції й вогнеметні танки, кораблі й склади,
мотори й заводи підшипників плавляться в повному хаосі.
Перше бомбардування Берліна американцями.
Найскладніше завдання Восьмої армії на той час,
та це було необхідно.
Якби я був у Німеччині
і щодня бачив орди бомбардувальників, які отак скидають бомби,
це б відбилося на моєму бойовому дусі.
Думаю, це сильно впливало і на цивільних, і на військових.
ШТАЛАҐ ЛЮФТ III
Найгірше в полоні те,
що ти не знаєш, скільки в ньому пробудеш.
У нього нема граничного терміну.
Ти або зумієш втекти, або чекатимеш кінця війни.
Я копав тунель.
Там був старий туалет з плиткою на підлозі,
тож я подумав: раптом можна щось зробити.
Ми збиралися зняти плитку
і тоді копати.
Охоронці впіймали нас майже зразу.
ТУНЕЛЬ ГАРРІ
А 76 британських полонених утекли з табору по тунелю,
який вони вирили буквально по сусідству від нас.
Ту подію прозвали Великою втечею.
Окрім двох, усіх упіймали, і п'ятдесятьох німці стратили.
Наші умовно стерпні стосунки з німцями
після того остаточно випарувались.
Якось задзвонив телефон, і я почув:
«З тобою хоче поговорити генерал ЛеМей».
Він сказав: «Джеффрі, мені потрібен командир групи
для 95-ї бомбардувальної і 100-ї бомбардувальної.
Обирай, яку хочеш».
ШТАБ 95-А БОМБАРДУВАЛЬНА ГРУПА
У 95-ї все було нормально.
Вони втратили небагато літаків.
У них була успішна історія бомбардувань, тому я вирішив,
що зумію краще допомогти 100-тій.
Тому я передзвонив, і сказав, що з його дозволу
візьму на себе 100-ту бомбардувальну.
І я запитав: «Коли приступати?»
Він відповів: «Опівдні».
Спочатку я спитав генерала ЛеМея, чи можна звільнити 100-ту
від операцій на два дні, і він погодився.
Тому ці два дні,
чотири години вранці й чотири в обід,
ми літали на всіх літаках 100-ї бомбардувальної групи у строю.
Том Джеффрі був енергійний, харизматичний і обізнаний
не лише в авіації, а й у бойових вильотах.
З першого літака
фотографували стрій,
щоб ми могли побачити, хто літав добре, а хто – ні.
А тоді я сів у старий літак і кружляв навколо них,
заганяючи їх на відповідні місця.
Командири зі шкіри пнулися,
щоб ми трималися тісно.
Тобі здається, що ви й так близько, а вони хочуть ще тісніше.
Через два дні
стрій 100-ї був такий, що кращого я в житті не бачив.
З приходом Джеффрі ми стали першокласною групою.
Найкращою в повітряних силах.
Ротація бомбардирів у Восьмій повітряній – 25 вильотів.
Після 25 завдання
ти відбував додому в США.
Наприкінці ротації мені запропонували лишитися
командиром ескадрильї або вернутися в Штати.
Я подумав, що мені й так дуже пощастило вижити,
і вирішив далі долю не випробовувати.
Я вернувся додому.
Роузі Розентал здійснив 25-й виліт
8 березня 1944 року в рейді на Берлін.
Екіпаж під'юджував мене пролетіти над аеродромом.
Я дуже стриманий пілот, тому сказав: «Не хочу».
Та коли вертався, подумав: «Нехай».
І я помчав прямо на вежу, і всі попадали,
а я три чи чотири рази пролетів над вишкою.
А тоді хтось мені хтось сказав:
«Роузі, ти знав, що на вишці був генерал Гаґлін?»
Він теж упав... і дуже замастився».
А тоді на нараду зайшов генерал Гаґлін.
Він підійшов, схопив мене за руку
і сказав: «Ох ти й нахуліганив, Роузі».
Усі знали, що скоро буде висадка,
і Роузі дуже хотів покінчити з Райхом.
Поїхати значило покинути центр усесвіту.
Тоді я вирішив літати далі,
і врешті мене призначили командиром ескадрильї.
Того дня 650 американських літаючих фортець
завдали серйозних пошкоджень обороні німців уздовж узбережжя.
Я полетів у Францію бомбардувати якийсь об'єкт.
А коли вернувся, мені на виході з літака
сказали ввечері з'явитися до генерала ЛеМея.
Генерал ЛеМей зайшов і оголосив, що союзні війська
завтра вранці висадяться на пляжах Нормандії.
Щоб ми усвідомили
важливість цієї операції, він додав,
що Восьма повітряна армія підніме в повітря всі свої літаки,
щоб ці люди точно вийшли на берег.
Пам'ятаю, як на інструктажі
з мапи підняли завісу, і пролунали радісні вигуки.
Такої реакції серед авіаторів я ще не чув.
Нарешті день висадки.
6 ЧЕРВНЯ 1944 РОКУ
ДЕНЬ ВИСАДКИ
Солдати, моряки й авіатори
союзних експедиційних військ
от-от вирушать у Великий хрестовий похід...
ГОЛОС ГЕНЕРАЛА ЕЙЗЕНГАУЕРА ГОЛОВНОКОМАНДУВАЧА СОЮЗНИХ ВІЙСЬК
...до якого ми йшли стільки місяців.
За вами спостерігає цілий світ.
Перед вами непросте завдання.
Ворог підготовлений, добре споряджений і гартований у боях.
Він безжально боротиметься.
Я цілковито покладаюся на вашу відвагу, вірність обов'язку та бойові навички.
Ми не погодимося ні на що, крім повної перемоги.
Ми летіли над протокою
і бачили внизу армаду, тисячі кораблів.
Це було захопливо. Хтось з екіпажу почав молитву, до нього долучилися всі.
Говорить Роберт Сент-Джон з офісу NBS у Нью-Йорку.
Доленосна година у світовій історії.
Люди генерала Двайта Ейзенгауера покидають десантні баржі
і прориваюся через пляжі у фортецю нацистської Європи.
Вони заходять з моря,
щоб атакувати ворога під велетенською хмарою винищувачів.
Небо гриміло без упину.
Наші авіатори тактично підтримували наземні війська й не знали спочинку.
Вони вертались, заправлялись, вантажили бомби й боєприпаси,
і похмуро вилітали – знову й знову.
Під час вторгнення в Нормандію люфтваффе майже не брали участі
в повітряних боях.
Повітряні сили проклали шлях
для вторгнення з Ла-Маншу.
Німеччині довелося боротися на два фронти –
проти англо-американських союзників на заході та росіян на сході.
АНГЛІЯ – ФРАНЦІЯ – НІМЕЧЧИНА РОСІЙСЬКИЙ ФРОНТ
У серпні 1944 Червона армія натрапила на Майданек,
покинутий нацистами концентраційний табір біля Любліна, Польща, –
беззаперечний доказ гітлерівського плану винищити євреїв Європи.
ЖЕРТВИ МАСОВИХ ВБИВСТВ У НАЦИСТСЬКОМУ ТАБОРІ
Наші війська наступають
на німців, яким наказано загинути, але стояти.
ШТАЛАҐ ЛЮФТ III САҐАН, НІМЕЧЧИНА
Їм лишається тільки помирати або відступати, бо наступ ведеться
максимальними силами, які кинуло в бій командування союзників.
У таборі були підпільні радіо...
ВІЛЬЯМ «БІЛЛ» КОУЧ БОМБАРДИР, 100-ТА БОМБАРДУВАЛЬНА
...і ми знали все, що знало Бі-Бі-Сі.
Коли в червні 1944 року почалося вторгнення,
ми знали, що нам тут недовго лишилось.
Збитих авіаторів усе ще відправляли в Шталаґ Люфт III.
Серед них були й чорні пілоти,
зокрема молодші лейтенанти Александр Джефферсон і Річард Мейкон
зі знаменитої 332-ї винищувальної групи – «Червоні хвости».
Пілоти Таскіґі фарбували хвости літаків яскраво червоним.
Навіть коли люди не знали, що на них літали чорні пілоти...
ДОКТОР МЕТЬЮ ДЕЛМОНТ АВТОР
...їх називали Червоними хвостами.
Ми не боялися зіткнутися з ворогом,
бо знали, що літаємо краще за них:
«Цілься, вогонь».
РІЧАРД МЕЙКОН ПІЛОТ, 332-А ГРУПА
Ці відважні чорні пілоти хотіли
долучитися до боротьби й блискуче відзначились.
У повітряних силах й тим паче серед бомбардувальників
на довгих небезпечних вильотах Червоних хвостів цінували більше,
ніж інші ескадрильї, з якими ті літали за час війни.
ДЖЕЙ-ТОДД МОЄ АВТОР «АВІАТОРІВ СВОБОДИ»
Мейкон й Джефферсон, яких расово сегрегували
на базах ВПС в Америці й Італії,
були шоковані, коли побачили,
що в Шталаґ Люфт III казарми були спільні.
Привезли 150 людей,
і нас вишикували в таборі.
Тоді з кінця строю вийшов високий селюк з Кентуккі...
АЛЕКСАНДР ДЖЕФФЕРСОН ПІЛОТ, 332-А ГРУПА
...підійшов до нас і сказав: «Ого, я заберу оцього боя».
Полковник підійшов і сказав: «Лейтенанте, йди з ним».
«Так, сер».
Німці завели мене в кімнату
і показали мою койку, третю зверху.
Я не усвідомлював, як сильно поранений.
Мене паралізувало до пояса.
Коли німці побачили, що я не рухаюсь,
то спитали полонених,
хто віддасть мені нижню койку.
Ніхто не поворухнувся.
І тоді якийсь техасець сказав: «Хай забирає мою».
Ми з ним стали найкращими друзями.
Чоловіки об'єднувались, щоб вижити в таборі.
Відкидали расові упередження й чвари чи принаймні їх згладжували,
бо їм доводилося підтримувати один одного,
просто щоб вижити.
Серед останніх операцій було виснаження запасів пального Райху
бомбардуваннями німецьких заводів синтетичного палива.
Також союзники мали вдарити по транспортних артеріях
і складах вугілля заводів, що виробляли реактивні літаки.
Повітряна блокада мала паралізувати воєнну машину Райху
і залишити німецьку армію без належного прикриття з повітря
у вирішальних битвах війни.
Ми були в офіцерському клубі до другої години ночі.
Аж раптом почули оголошення,
що вранці нас чекає виліт.
Летіло 2 000 важких бомбардувальників.
Скільки сягало око – скрізь чотиримоторні бомбардувальники.
Щоб зупинити один завод
у місті Лойна біля Мерзебурґа,
знадобилося 6 000 бомбардувальників і близько 40 вильотів. Один завод.
Наша група очолила великий наліт на Берлін.
Був дуже гарний день.
Світило сонце, на небі ні хмаринки.
Коли ми наблизилися до цілі, у літак влучили,
але ми й далі бомбардували об'єкт,
бо знали, що на базу не вернемось.
У літаку був дим і вогонь, і я знав, що треба вистрибувати.
Коли я вибрався, подумав, що це рай.
Аж раптом я впав на землю і, піднявши погляд,
побачив, що на мене йдуть три солдати.
Один з них підняв гвинтівку й збирався мене вдарити,
але я помітив на його шапці символ Червоної армії.
Я закричав: «Американський, Рузвельт,
Сталін, Черчілль, Пепсі-кола,
Кока-Кола, «Лакі Страйк».
Виліт на Берлін був 52-м й останнім вильотом Роузі.
Пілот з найбільшою кількістю вильотів у 100-й.
Підлікувавшись у російському госпіталі,
Роузі вернувся в Торп-Ебботтс,
звідки півтора року тому вилетів на перше завдання.
Росіяни були на підході.
Ми чули артилерію
та інші звуки бою неподалік.
Гітлер вирішував,
чи гнати полонених з табору, чи просто вбити.
МЕРИЛІН ДЖЕФФЕРС ВОЛТОН АВТОРКА «ВІД ДОПИТУ ДО ЗВІЛЬНЕННЯ»
Такий варіант був.
Зненацька ввечері
німці сказали старшому американському офіцеру,
що нас негайно евакуюють
і що через годину ми покидаємо табір і йдемо маршем пішки.
Сказали, що нас переміщають задля безпеки.
Так і сказали, але ми не вірили.
Авіатори гадки не мали, куди йдуть.
Вони боялися, що Гітлер використає американських військових
як живий щит.
То була найгірша зима в Європі за минулі сто років.
Іти нестерпно холодно.
Сніг по коліна,
а нас вели вперед усю ніч аж до обіду,
з короткими привалами.
ШПРЕМБЕРҐ – САҐАН – МОСБУРҐ
НІМЕЧЧИНА – ЧЕХОСЛОВАЧЧИНА
У Шпремберзі нас посадили в поїзд.
Замкнули у вагоні.
Втиснули в один 60-70 людей.
Місця сісти не було.
Справжнє пекло.
У той нас напакували ще тісніше.
Якщо впадеш, тебе розтопчуть.
Поїзд спинився,
і чоловіки барабанили у двері, бо хотіли вийти.
Нарешті охоронці їх відкрили.
Такий жах важко й уявити.
ШТАЛАҐ VII-А МОСБУРҐ, НІМЕЧЧИНА
То був табір, розрахований
максимум на вісім чи десять тисяч душ.
А там було понад сто тисяч.
Справжній табір «Пекло».
Казарм не було, люди спали просто неба.
Умови були жахливі.
Ніхто не знав, що буде далі.
29 КВІТНЯ 1945 РОКУ
Якось ми йшли по табору.
І хтось сказав: «Це ж танк. Танк "Шерман"».
Ми озирнулися й, звісно,
побачили на горизонті танк «Шерман».
Зайшла Третя армія Паттона.
Я бачив Паттона на танку, коли він в'їхав у ворота Шталаґу VII-A.
Нас визволили.
Чоловіки підійшли до флагштока й спалили свастику,
а ми розгорнули й підняли прапор США, а тоді стали струнко.
Ми були не у формі. А в затертому дранті.
Та щиріше честі я не віддавав.
Емоційна мить.
Нарешті ми здобули волю
через стільки місяців і років полону.
Подекуди було важко повірити, що тепер ми вернемося додому.
Говорить Лондон.
Термінова новина.
Німецьке радіо щойно повідомило, що Гітлер мертвий.
САН-МАТЕО ТАЙМС НАЦИСТИ КАЖУТЬ, ЩО ГІТЛЕР МЕРТВИЙ
Першого травня 1945 року світ почув про самогубство Гітлера,
а 100-та група вилетіла на останнє завдання
у рамках операції Чоугаунд.
Авіатори скидали на парашутах не бомби, а продовольство.
Допомога близько п'яти мільйонам голодних людей у Нідерландах
під окупацією найзатятіших нацистів.
Коли бомбардувальники летіли над околицями Амстердама,
то минали поля прекрасних барвистих тюльпанів.
ДУЖЕ ДЯКУЄМО
На одному з них квітами
виклали «Дуже дякуємо, янкі».
ЗІРКИ Й СМУГИ СОЮЗНИКИ ЗАЯВЛЯЮТЬ, ЩО ЦЕ КІНЕЦЬ
Війна у Європі завершилась.
Екіпажі 100-ї зібрали свої речі,
а місцеві з сіл навколо Торп-Ебботс,
одягнувшись у святкове,
зібралися, що провести їх у далеку дорогу додому.
ВІТАЄМО ВДОМА
Коли я прибув у Атланту, то побіг до телефону
дзвонити мамі, щоб сказати, що я вдома.
Авжеж, вона розплакалась,
і батьки приїхали...
Вони приїхали у Форт-МакФерсон, забрали мене, і я вернувся додому.
Ми вернулися в Каліфорнію.
Там були мої батьки.
Усі зібралися разом, і я був на сьомому небі.
А тобі побачив свою майбутню дружину Барбару.
Через три тижні ми побрались.
Чоловіки з Кривавого крила нарешті вернулися додому
до своїх рідних,
до дружин
і коханих.
Дехто вперше, відколи відбув на війну.
Після служби я був виснажений.
Я пережив складні випробування,
хотів лишити їх позаду й продовжити цивільне життя.
Я вернувся працювати на фірму, у якій працював раніше,
але зрозумів, що не готовий вертатися до роботи.
Пробувши там пів року...
СОЮЗНИКИ ЗВИНУВАЧУЮТЬ РЕЖИМ ГІТЛЕРА ЗА ВБИВСТВА
...я почув про можливість взяти участь у Нюрнберзькому процесі.
РОБЕРТ РОЗЕНТАЛ КОМІСІЯ ВОЄННИХ ЗЛОЧИНІВ
Пливучи туди, я познайомився з красивою жінкою,
яка також була адвокатом і їхала туди обвинувачем.
Через десять днів ми заручились,
а тоді одружилися прямо в Нюрнберзі.
Я бачив підсудних, які втратили будь-яку владу,
які принижено сиділи, яких судили і врешті засудили.
І коли я це побачив, війна нарешті для мене закінчилась.
Друга світова війна – найбільш нищівна подія в історії.
У ній загинуло більше людей, ніж у будь-якій іншій війні.
А Восьма повітряна армія зазнала найбільших втрат
з усіх повітряних сил США.
Я все це пережив,
і тепер, озираючись на ті роки,
розумію, які то були події.
Якщо й були в житті
захват, романтика й міфологія, то тільки тоді.
Друзі, яких я знайшов там, не раз рятували мені життя.
Кращих друзів у мене не було.
Люди, з якими ми служили, були віддані,
готові до самопожертви, сміливі.
Ми разом і страждали, і сміялись.
Ми бачили, як наші товариші падають і гинуть,
зазнають поранень і потраплять у полон.
І ми заслужили повагу один одного й розділили перемогу.
351-ТА ЕСКАДРИЛЬЯ 100-ТА БОМБАРДУВАЛЬНА ГРУПА
Щось таке почували ми всі.
Дивовижним чином люди об'єднались.
Потрібно пам'ятати про чоловіків і жінок,
які віддали життя, щоб урятувати світ від фашизму.
Свободи, які ми маємо нині, не з'явилися нізвідки.
За них платило моє покоління
і покоління, яке нам передувало.
І саме тому я вважаю,
що ми повинні пам'ятати й шанувати покоління Другої світової війни.
ОПОВІДАЄ ТОМ ГЕНКС
ВЕЛИКА ПОДЯКА МІНОБОРОНИ США
І АГЕНЦІЇ ІСТОРИЧНИХ ДОСЛІДЖЕНЬ ВПС США
НА БАЗІ ВПС МАКСВЕЛЛ.
Переклад субтитрів: Анастасія Жищинська