Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Godmorgen. Klokken er seks.
Det er søndag den 11. juli.
Dagen, der vil gå over i historien som den dag, England mødte Italien
i EM-finalen.
Millioner af England-fans vågner i dag med håbet om, at landsholdet endelig
vinder sit første trofæ siden 1966.
...publikum vil have kampen fløjtet af, og det bliver den snart.
England spiller bolden op ad banen, og Hurst slipper fri.
Folk står på sidelinjen! De tror, det er slut!
Det er det nu! Det er fire!
ENGLAND 4 VESTTYSKLAND 2
Bobby Moore modtager pokalen af dronningen,
det gyldne symbol på internationalt overherredømme.
Vi vandt VM!
Efter al denne tid er England endelig kommet i finalen,
og den spilles på hjemmebane her på Wembley.
Wembley er verdens mest ikoniske fodboldstadion.
Det er fodboldens hjemsted.
Wembley som stadion er et historisk sted,
et mytisk sted, man skal besøge mindst én gang.
Verdens øjne var rettet mod Wembley.
Det var meget vigtigt, at alt var perfekt.
Endelig, i min levetid, er England i en stor finale.
Den vender hjem!
Der var en lykkerus, som hele landet deltog i.
England!
Vi havde et fantastisk, ungt, engageret og talentfuldt hold,
og den følelse fejede hen over landet.
Kom så, England!
Jeg tror på det. Det gør vi alle.
Vi er på vej til at skabe historie.
Vi vinder.
Vi vinder EM, og det bliver på Wembley på hjemmebane.
Det er stilheden før stormen.
Her er invitationen til dit livs fest.
Folk slog sig løs.
Vi drikker os i hegnet.
De klatrer op i lygtepæle og trafiklys, og det eskalerer.
Det knasede alle steder.
Knust glas overalt. Som at gå ind i Klodernes Kamp.
Folk drak tæt og tog masser af kokain.
Der er tusindvis af mennesker uden en billet.
Det skaber en bombe, der er klar til at eksplodere.
Det næste, jeg hører i radioen, er "forcering".
Vi skulle bare ind på stadion.
De angriber os.
Vi var i undertal. Det var vi.
Det er den største kamp i engelsk fodbold i 55 år,
og vi er på randen af en katastrofe.
Hvordan i alverden skete det?
Hvad fanden?
Se her, Sky Sports.
Det kører bare for mig. Kom.
Det var et engelsk landshold, som afspejlede landet.
Hvilken rivalisering? Arsenal-Tottenham.
- Ingen rivalisering. - Se lige der. Wow.
Jeg elskede det sammenhold.
Og det handlede ikke kun om, at der var mange sorte spillere på holdet.
Phillips med bolden. Forbi en forsvarer, og så en til.
Videre til Sterling!
De var unge, livlige, de havde et bånd til deres lokalsamfund.
Det var en gruppe, som unge mennesker følte sig forbundet med, mænd og kvinder.
England vinder gruppen og har ikke lukket mål ind.
Vi var inde i en utrolig stime.
Sterling, Saka og Harry Kane scorede alle.
Selvtilliden var så høj, at vi troede, det var året.
Shaw afleverer til Grealish.
Harry Kane!
England 2 - Tyskland 0!
Vi havde slået Tyskland. Og så var der semifinalen.
Englands straffespark i forlænget spilletid
kan sende dem i finalen.
Det var deres chance.
Forbandelsen er endelig blevet brudt!
England er i deres første store finale siden 1966.
12 TIMER TIL KAMPSTART
Jeg postede videoen, og mine venner sagde: "Det bliver en god dag."
Den vender hjem, drenge.
Alle vil være i live, når deres land løfter pokalen.
Især på Wembley.
Det er chancen for at se noget, der ikke er sket i 55 år.
Der bliver skrevet historie, og det vil du opleve.
Billetterne var som guldstøv.
JEG TAGER DEM
JEG BYDER 4000.
DM MIG
Jeg var en af de heldige, der kunne betale mere end 600 pund
for at se en kamp.
På hjemmesider skiftede de hænder for tusindvis af pund.
De var latterligt dyre.
Jeg havde ikke billetter til finalen, men det var helt udelukket,
at jeg skulle se EM-finalen, der blev spillet tre timer væk, derhjemme.
Fodbold har altid været en stor del af mit liv.
Den bringer glæde, lykke.
Når England er med i turneringer, er alting lidt bedre.
Spændingen ved, at vi er fælles om det.
Ikke sandt?
Det er svært at forklare. Man kan bare føle det.
Jeg havde ingen andre tanker i mit hoved,
udover at jeg ikke ville gå glip af kampen.
Du lytter til talkSPORT.
Manager Gareth Southgate udtaler,
at han ved, at spændingen er på kogepunktet.
Når man kører forbi folk, og de tuder i hornet,
og flaget vajer fra deres biler, så er det noget, der gør indtryk.
Skt. Georgskorset vajer omkring mig.
Den vender hjem!
-Den vender hjem! - Ja!
Gareth Southgate, hele England er med dig!
Det er surrealistisk.
Du kan ikke tro, at det sker, og at du skal med, men det skal du.
Min svigerfar kom og hentede mig.
Man tænder for radioen, og så begynder det at blive virkeligt.
Fodbold vender hjem!
Vi er på vej til London
og vi ved, at folk i alle de andre biler kun tænker på kampen, vi skal til.
JEG HAR DRØMT OM DENNE DAG, SIDEN JEG VAR FEM.
Kom så, England!
KOM SÅ ENGLAND, NU GØR VI DET SGU!
ELSKER DETTE ENGLANDHOLD OG EN MANAGER, DER FORSTÅR
Det er svært ikke at tænke på dine oplevelser som England-fan
og alle de forfærdelige skuffelser, der er gået forud.
Og England er ude af VM!
Vesttyskland går videre til finalen på straffespark.
Den første store turnering, jeg husker, var Mexico i 1986.
Han slipper forbi Hoddle på midterbanen.
Han lobber den ind, og Maradona scorer!
Min mor var ret religiøs. Vi er katolikker, og hun sagde,
at jeg skulle bede en bøn. "Man ved aldrig."
Jeg knælede for foden af trappen
og sagde en bøn eller noget.
Derfor er England rasende.
Maradona slog den i mål med venstre hånd.
Jeg var fortvivlet.
En del af mig drømte om
at kunne sige til drengen på trappen
at det var okay, for når han blev voksen
ville England komme i EM-finalen på Wembley.
"Du får en billet og skal se kampen, og vi vinder den."
Det her er talkSPORT.
Gareth Southgate ved, hvilken trussel Italien udgør
forud for de sidste forberedelser.
Det er en fænomenal stime.
Tre uafgjorte kampe og ingen nederlag
i deres sidste 30 kampe. Det kan hele holdet være stolt af.
SYDLONDON
Fodbold handler om kærlighed og følelser. Den bringer folk sammen.
Jeg kommer fra Brindisi i syd-Italien, i Puglia. Det er støvlens hæl.
Jeg flyttede til London i 1993.
Min datter er halvt engelsk og halvt italiensk,
og det er jeg stolt af.
Hun skal føle sig italiensk, og for mig er fodbold en måde at gøre det på.
Jeg var klar til at punge ud for billetter til finalen,
og jeg er glad og stolt over at jeg giver min datter, Maya, denne gave.
En dag kan hun sige, at hun så finalen på Wembley med sin far.
Jeg boede på Hilton overfor stadion. Da jeg går rundt om hjørnet, ser jeg buen.
Og straks ved jeg, hvorfor jeg er her,
hvad jeg skal, nemlig gå ind i dette enorme colloseum
og levere denne fantastiske begivenhed, og spændingen vokser.
Man føler sig lidt kåd.
Du er anspændt på en god måde,
fordi du ved, hvad der venter, hvad der gør denne dag ekstraordinær.
Du spiller ikke på banen, men du er ansvarlig for sikkerheden.
På dette magiske stadion. Det bedste stadion i verden.
Jeg fortalte mit team,
at det var et privilegium at være på denne side af hegnet,
at skulle levere denne fantastiske begivenhed.
Det er mere end noget personligt, det er noget nationalt.
"Vi er Wembley Stadium."
"Vi er klar."
9 1/2 TIME TIL KAMPSTART
Når min mor sætter mig af, siger hun: "Rod dig ikke ud i noget. Hav en god dag".
Jeg siger: "Ja, mor."
Alle var oppe at køre. Man så det i deres ansigter.
Folk på toget hadede os nok. Vi var ligeglade. Vi ville have det sjovt.
Hvornår får vi muligheden igen?
Jeg glæder mig til at komme til Wembley. Jeg var villig til at bruge
en månedsløn på en billet til kampen.
Jeg tænkte, at hvis jeg tog 2.000 pund med
og viftede med dem, så ville det blive svært for dem at sige nej.
Billetterne kostede nogle tusinde.
Det kunne jeg ikke betale for at se en England-kamp.
Jeg ville bare deltage i folkefesten.
Harry Maguire!
Han drikker vodka og Jäger
Hans hoved er enormt!
Det var vildt.
Vi drak, skålede og sang,
der var glade ansigter, rød og hvid overalt.
Jeg glædede mig.
Jeg var stolt over at være engelsk og fælles om det.
Den vender hjem, den vender hjem
Da vi trådte ud på trappen og kunne se hele vejen ned ad Wembley Way,
tænkte jeg bare: "Wow."
Klokken var 10.30 om morgenen.
Det var uventet, at der var så travlt, det var en stor gadefest.
Da jeg ankom, tænkte jeg:
"Wow. Jeg er her til finalen med England på Wembley."
Det var et lykkeligt øjeblik for alle.
Jeg har haft mange job, men aldrig på et fodboldstadion
eller til en fodboldkamp, så det var første gang.
Jeg havde hellere været der som tilskuer, men billetterne kostede tusindvis af pund.
Det er for dyrt for en vagt. Den luksus har vi desværre ikke.
Et EM 2020-nøglebånd. Dem bliver der ikke lavet flere af.
Jeg vil kunne fortælle mine børn, at jeg var der.
Ellers tror de mig måske ikke.
De vil måske sige, at jeg lyver.
Det gør jeg ikke. Her er beviset. Jeg har noget.
Vinder England EM, vil jeg være der.
Jeg vil høre brølet.
Jeg vil løbe ud og se dem løfte pokalen.
At se England i finalen vil aldrig ske igen.
Hvordan har du det? Vær ærlig.
Er du nervøs? Det her er Euro GameDay Live.
England mod Italien på storslåede Wembley.
Vender den hjem?
England vinder fandeme! Den kommer hjem!
2-1, England.
Hvem scorer det afgørende mål?
Kane og Sterling.
England vinder 2-1 her i dag!
Kom så, England!
Vi prøver det her.
Det er her, finalen. Det bliver en stor dag.
I fem uger var jeg med i Englands lejr med spillerne
og rapporterede live i radioen hver eneste dag.
Som sportsjournalist bliver det ikke større.
Da jeg fik muligheden, måtte jeg næsten knibe mig i armen.
- Skal jeg synge? - Hvorfor ikke? Vi synger med.
Du er i godt selskab i Daily Euros-teltet.
Vi fandt storformen lige fra starten.
Nogle gange må man minde sig selv om, hvor unge drengene var.
Jeg ved, de er mænd, men de også stadig drenge.
Bukayo Saka er teenager, og han vågnede om morgenen,
trak i England-trøjen og bar et lands håb på sine skuldre.
Siger vi... Han scorer flere mål end mig til træning.
Hvor mange mål har han scoret?
- Hvor mange fik du i denne sæson? - Jeg kommer.
Det føltes helt sikkert,
som om der var tale om nogle helt særlige mennesker.
Jeg havde lidt ærefrygt for Marcus Rashford.
Der var noget særligt ved ham.
1,3 millioner børn i England får betalt deres skolemad i sommerferien
efter en kampagne ledet af Marcus Rashford.
At de står op for det, de tror på, siger så meget om holdet.
De havde en mission, og den var at vinde EM.
Men missionen handlede om meget mere. Landet skulle føle sig virkelig stolt.
8 1/2 TIME TIL KAMPSTART
Hvis man ikke har en billet, men vælger at tage til Wembley
for at opleve atmosfæren i dag, det kan jeg godt forstå, at folk gør.
Det er en rigtig fest.
Jeg var den første der fra Brent Council,
og jeg besluttede at gå en tur i området,
som vi er ansvarlige for og få en fornemmelse af situationen.
Wembley!
Folk stod af toget og metroen med store mængder sprut.
Kioskerne i kvarteret havde en rigtig festdag.
Det er køen til Tesco's.
Den er fandeme lang.
Der blev drukket tæt.
Men kampen startede først kl. 20.
Man kan ikke gå til fodboldkamp uden at drikke øl.
Det kan du godt, men det er ikke så godt.
Man behøver ikke løbesko for at løbe, men det hjælper.
Man behøver ikke øl for at have det sjovt, men det hjælper.
Det gør tingene mere interessante.
- Giv mig et S! - S!
- Giv mig et C! - C!
- Giv mig et O! - O...
Folk var i festhumør.
Det var en mulighed for at være en del af noget fantastisk.
Covid havde holdt folk indendørs,
og folk ville smide lænkerne.
Under nedlukningen lå jeg meget af tiden
i eller på min seng. Hver dag.
Og det sugede livet ud af mig.
Jeg var meget deprimeret.
At være indespærret derhjemme så længe.
Vi er mennesker. Vi har brug for at komme udenfor.
Selvfølgelig gør det folk deprimerede.
Presset voksede,
og folk var klar til at gå amok.
Fantastisk dag. Og vi har ikke billetter. Vi vil bare have det sjovt.
Min mor tror, jeg er i Goring.
Men jeg er i Wembley. Det er det hele værd.
Mor, hvis du ser det her, undskyld.
WEMBLEY WAY GÅR HELT GRASSAT
FOLK SMIDER KLUDENE
MÅ DEN BEDSTE PENIS VINDE!!! ITALIENSK/ENGELSK KULTUR
Du er udenfor Wembley med dine venner
og drikker i timevis i solskinnet forud for den historiske finale,
og alle sagde bare:
"Mange tak, jeg møder op og går helt amok.
VIDSTE IKKE, FLARES VAR IN IGEN!!!
RAKETTEN ER TÆNDT
ROCKET MAN SER ANDERLEDES UD I ÅR
HAN ER DYNAMIT!!!
Folk var ellevilde.
Lad os drikke os i hegnet.
Fodbold vender hjem.
England har gjort det godt at nå hertil.
Det kan vi takke Gareth Southgate for.
Landsholdet består af gode spillere, som man skal få det bedste ud af.
Han står med en stor beslutning.
Tre bagerst eller holde fast i fire? Vi må bare stole på ham.
ØSTLONDON
Om morgenen var jeg ret distraheret.
Jeg skulle se England spille i en finale.
Vinder vi, eller mislykkes det endnu engang?
Mit første minde er, at Michael Owen scorede for England
og høre min far sige:
"Spil bolden. Hvad laver du?"
Michael Owen løber fra det argentinske forsvar.
Det er Michael Owen!
Min far og min søster flippede ud.
Min mor råbte, at vi skulle komme ned fra sofaen.
Efter det, foran huset, engelsk flag ved hver turnering.
Nogle ikke-hvide mennesker kørte måske forbi
og tænkte National Front, men vi er en asiatisk familie.
Nu hvor jeg er blevet ældre er jeg blevet klar over,
at ikke alle mener, jeg er englænder.
For mange betyder det hvid.
Så hvis jeg ikke er englænder, hvorfor støtter jeg så England?
Jeg er født i Midlands. Hvorfor ikke støtte England?
Men når det kom til holdet og spillernes baggrund,
sammenholdet på det hold,
så føltes det, som om det forenede England.
Jeg glæder mig til at tage til Wembley
og være en del af det.
8 TIMER OG 15 MINUTTER TIL KAMPSTART
Vi var på Wembley Way og sang og den slags.
Jeg ser bussen, og min første tanke var, at nu havde jeg chancen.
De gejlede mig op og sagde, jeg skulle kravle op på den.
Folk smed drinks til mig, som jeg greb.
Alle jublede, når jeg drak dem, og hvis jeg ikke greb dem...
Så mange filmede mig, og det var en fantastisk følelse.
Det var en utrolig følelse.
Snart begyndte en masse andre at klatre op på bussen.
Jeg besluttede at klatre ned.
Det var deres tur til at have det sjovt. Men jeg startede.
Den vender hjem!
Alle siger, at jeg altid smiler,
og jeg siger til dem, det er vigtigt at have det sjovt.
Men ved ikke, hvad der venter.
Mit team og jeg er på plads.
Vi skal være til stede i mængden.
Offentlighedens sikkerhed, både på stadion
og udenfor i timerne op til kampen,
er højeste prioritet.
Jeg var på Olympic Way.
Jeg ser det gå over styr.
Det er ikke nemt, hvad?
Harry Maguire
Hans hoved er enormt!
Der er folk, der er stærkt berusede.
Folk tager stoffer helt uhæmmet.
Og hvis vi synes, det er slemt nu,
så går det kun i én retning.
5 TIMER OG 45 MINUTTER FØR KAMPSTART
Slutresultatet? Og hvem scorer det sidste mål?
Slutresultatet? Hvis...
Hvis du nogensinde støder ind i mine venner igen,
så kvæler jeg dig med et stykke spaghetti.
Har han fået næseblod?
Det ser sådan ud.
VIND ELLER TAB - FANTASTISK DAG AT SÆLGE COKE PÅ
FANSENE HAR BØRSTET TÆNDER MED KOKAIN!
Det er et blodbad, ikke?
Der bliver kastet med dåser og fodbolde. Jeg mener...
Det har stået på i en evighed, ikke? Jeg har aldrig set noget lignende.
Men vi har aldrig set England i en finale.
Du er her til pokalfinalerne, Championship-slutspillet,
uanset hvilken finale...
Det var ved at udvikle sig til et kaotisk blodbad.
Flasker og dåser styrter ned over det hele.
Hele flasker øl, tomme flasker øl,
og folk var tydeligvis ligeglade med,
hvor de landede, og hvilken skade de kunne forårsage.
Vi måtte åbne et lægetelt
uden for Brent Civic Centre.
Jeg husker tydeligt glasskader.
Der er blod og bandager og folk, der febrilsk prøvede at hjælpe de sårede.
Det lignede lidt en krigszone.
Jeg er i kontrolrummet.
og vi kunne se fans tydeligt berusede,
sætte deres eget liv i fare.
Der var ikke så meget politi til stede.
De måtte gribe ind og kontrollere mængden.
Det er en kamp, vi altid har håbet, England ville være involveret i,
og det bliver totalt overskygget af langt mere alvorlige begivenheder.
Jeg tænker: "Hvor er politiet?"
Der var kun det lokale politi der.
Hovedstyrken skulle ankomme klokken 15.
Det var planen.
Det var opfattelsen, at indsatsen på finaledagen
ifølge politiet skulle lægges i det centrale London.
Det var tilfældet under turneringen.
Så deres fokus, forberedelser og indsats
fokuserede på det centrale London.
Men virkeligheden var, at presset begyndte at vokse omkring Wembley.
Frygten var, at de billetløse fans,
som skabte problemer, var lige uden for stadion.
Der dukkede flere og flere op, så vi havde brug for mere politi.
Vi ankom til Wembley og stod af toget,
og stationen er helt proppet. Totalt proppet.
Vi så ikke andre italienere.
Det føltes, som om vi var i undertal og omringet.
Stik din pasta op i røven
Stik din pasta
Stik din pasta op i røven
Det var første gang, jeg følte, vi var i fare.
Da jeg kom ud fra Wembley Park,
var det til synet af ødelæggelser.
Der er smadrede trafiklys, lygtepæle, træer.
Som en bombeeksplosion,
og der var brokker overalt.
Jeg har været på Wembley mange gange,
og det var ligesom...
Det var som at træde ind i Klodernes Kamp.
Jeg tænkte, om det virkelig var Wembley. Sådan ser der ikke ud normalt.
Alle disse mennesker kan ikke have en billet.
Der er en masse fans, der skal se kampen,
men hvordan skal de komme igennem denne menneskemængde?
Politiet fik besked om, at vi havde brug for deres hjælp nu,
og de indsatte betjente før kl. 15.
Problemet var, at problemerne og den dårlige opførsel
allerede havde taget fat.
Det var en tætpakket mængde i et kompakt område,
der var stangstive.
Alle så frem til, at stadion åbnede,
så presset kunne blive udløst,
når folk bevægede sig ind på stadion.
Selve turneringen krævede en sikkerhedszone.
Der var tjek, der skulle udføres, så folk ikke bare kunne gå op ad trappen
og fremvise deres billet.
Klokken 16.30 åbnede vi sikkerhedszonen
og lod folk komme igennem.
Vi nåede til den første kontrol for foden af Olympic Steps.
Personen foran mig blev lukket ind. Han havde det her udtryk i ansigtet.
Han fejrede det.
Han fortalte sine venner, han utroligt nok var blevet lukket ind.
Han var blevet lukket ind med en falsk billet.
De mange fans uden billetter betød, at antallet af stewarder og vagter
ikke havde en chance.
BILLET KØBES
Jeg ville se kampen for enhver pris.
Jeg går op ad venstre side af Wembley Way
og spørger alle, om de solgte en billet.
Mit spørgsmål faldt for døve ører.
Jeg er kommet hele vejen. Jeg vil betale op til 2.500 pund
for en billet til kampen.
Nu risikerede jeg at stå i en situation, hvor jeg ikke havde et sted at se den.
Ud af den blå luft bliver der kastet dåser og flasker efter os.
Først tænkte jeg, at det var et enkeltstående tilfælde.
Men så fulgte der flere.
Mig og Maya var omringet af England-fans.
Det føles, som om vi er under angreb. De giver os fingeren.
De var ret aggressive og voldelige,
og jeg ville bare beskytte min datter.
Vi så en gruppe italienere.
De begyndte straks at råbe til os,
hvad vi lavede, at vi skulle komme med dem.
De så min datter og omringede hende.
Jeg kom rygsækken foran hendes ansigt og over hendes hoved.
Så begyndte vi at gå sammen.
Maya så ned i jorden
mens vi beskyttede hende.
Og i det øjeblik tænkte jeg,
at det måske var dumt eller naivt af mig som forælder
at tage min datter med til kampen.
Så snart politiet så os, omringede de os.
Så nu blev vi eskorteret.
Jeg er med min svigerfar, der er 70.
Han er ved godt helbred, men han er stadig 70 år.
Vi kommer rundt om hjørnet, hvor trappen er,
og tænker: "Wow."
Hvordan skal vi komme igennem dette menneskehav?"
Wembley Way er proppet med tusindvis af billetløse fans.
Der er tydeligvis ikke nok vagter eller stewarder.
Der er ikke nok politi,
og de skal til at åbne tælleapparaterne.
Ude på Wembley Way ved dem uden billetter,
at der er 23.000 tomme pladser på grund af covid-restriktioner.
Når man lægger det sammen, er det den perfekte storm.
Hvis jeg var steward den dag,
ville jeg være bange.
Jeg fortalte min ven, at jeg skulle arbejde på Wembley. "Du får bank."
"Ja, fair nok." Alle sagde det samme.
"England er i finalen. Taber de, er du død."
Det skulle ikke afholde mig fra at arbejde der.
Jeg kigger ud på Olympic Way.
Der er så mange fans, der vil ind, der ikke har en billet.
Vi var i undertal. Det var vi virkelig.
Det er den største dag i engelsk fodbold. Fans, der aldrig ville få chancen
for at se noget som dette igen, som ville se kampen...
Man skal passe ekstra godt på.
DEN VENDER HJEM!
DECLAN RICE MIN HELT
Det var følelsesladet at forlade St Georges Park
den sidste gang, før de skulle af sted til finalen.
Det var et hav af kærlighed og støtte til drengene.
Det var rart at se den blive gengældt,
fordi de havde givet os alle disse øjeblikke af glæde uge efter uge.
Nu var det tid til at vise, hvor meget vi værdsatte det.
Man fik gåsehud af det.
Wow. Skete det lige?
Jeg fik fat i en steward og sagde, at min svigerfar var 70,
at jeg var bekymret for ham og bad om at blive lukket ind.
Og heldigvis vinkede han os igennem.
Derfra fortsatte vi til tælleapparatet, og lige før jeg skulle scanne min telefon
vendte jeg mig om for at dobbelttjekke, at han var bag mig. Det var han ikke.
Der var en ung fyr i tyverne bag mig
i en landsholdstrøje.
Jeg sagde: "Hvad laver du?"
Han sagde: "Kom nu, jeg giver dig 20 pund."
Jeg sagde: "Min svigerfar er bag dig. Han skal følge mig ind. Flyt dig."
Og jeg er ikke voldelig. Jeg har aldrig startet et slagsmål.
Men det endte med, at jeg måtte true ham. Jeg sagde: "Pis af med dig."
Der er mange, der snyder sig ind til kampe,
når de ikke har en billet.
Men normalt skal man ikke igennem disse zoner
før man kommer til stadion.
Man tjekker området ud.
Jeg tænkte, at hvis jeg planlagde det, skulle jeg nok komme ind.
NU SNYDER VI OS IND PÅ WEMBLEY
HVEM VIL SNYDE SIG IND?
Rooney!
Jeg hørte en masse folk råbe "Rooney" og tænkte, hvad det mon var.
Rooney!
Jeg lavede en video med Rooney, og det var så fedt,
for han er United-spiller, og jeg er United-fan,
og jeg tænkte, hvor han mon kom fra,
om der var en særlig VIP-, spiller-
eller presseindgang
Hvad var der mon deroppe, hvor han kom fra?
Så jeg gik ned ad denne gyde,
og der var en stor plads. Til venstre for mig
var der nogle trin, der gik op til stadion.
Øverst var der en masse mennesker,
der alle råbte: "Er vi klar"?
Jeg vidste, hvad de havde gang i.
Jeg tjekker skærmene i kontrolrummet, da en af mine kolleger pludselig råber:
"Spanish Steps! De slap igennem."
Jeg vender mig mod det område, han holder øje mod,
og jeg kan se en menneskemængde banke sig vej igennem.
Det udvikler sig fra asocial, hensynsløs adfærd til vold.
Pis.
Åh gud.
Jeg har snoet mig ind i midten af gruppen.
Oppe foran er der folk, der bliver nedtrampet,
og jeg må træde over en
og falder forover og må rulle hen over dem,
så jeg ikke lægger min vægt
direkte på nogen eller står på dem.
Jeg prøvede at gøre det
på den blødeste måde.
Jeg var ikke opmærksom på, hvad der foregik omkring mig
med volden og den slags,
fordi jeg var så fokuseret på min lille mission.
For mig var det et desperat forsøg på ikke at gå glip af denne begivenhed.
Jeg kan se en steward på jorden, som er blevet væltet omkuld.
Jeg håber, at vedkommende rejser sig op og ikke bliver liggende.
En bliver liggende i længere tid end normalt.
Jeg kan høre, at der bliver anmodet om lægehjælp.
Det påvirker en, at se det, og man tænker, hvad fanden der foregår.
Da jeg var sluppet forbi dem, der lå på jorden, gik jeg roligt videre.
Der var folk, der spurtede af sted.
De var sluppet ind og spurtede af sted.
Du fortæller dem kun, at du har sneget dig ind og spurter væk.
Jeg gik stille og roligt videre.
Det var lykkedes mig at komme ind på stadion.
De var kommet igennem billetkontrolområdet ved Spanish Steps.
De billetløse fans var inde i yderzonen,
og de kredser rundt og leder efter svagheder.
Så vi beslutter at låse tælleapparaterne.
Det har vi aldrig gjort før. Det har aldrig været nødvendigt.
Jeg har set noget, jeg aldrig har set før.
Vi må lukke ned og starte forfra,
indtil alle forstår, hvad den nye trussel er udenfor.
Jeg tænke, der var sket noget slemt, siden stadion blev lukket ned,
men mængden hobede sig op. Folk vil ind. De har billetter.
Jeg står der bare, og folk råber ad os.
De er aggressive og vil vide, hvorfor vi ignorer dem.
Jeg siger, at vi ikke kan gøre noget.
Stadion er lukket ned. Vi kan ikke lukke nogen ind.
Jeg har ikke nøglen til døren.
"Du tager pis på os. Du får bank, når jeg kommer ind."
"Synes du, det er sjovt, din Paki-nar?"
Jeg bliver kaldt mange ting. Racistiske ting.
Det gør en ked af det.
Men i dette job kan man ikke vise følelser,
for hvis folk ser en svaghed, udnytter de en.
På den sydlige side af stadion
var trængslen virkelig slem.
Alle fansene var mellem muren, der vender ind mod stadion
og ydermuren.
På grund af nedlukningen var der nok
tusind eller flere fans
der stod i kø for at komme ind.
Og man blev klemt
af en masse overvejende store mænd.
Og jeg er kun 152 cm,
og det føltes virkelig skræmmende.
Det kunne blive ret alvorligt.
Jeg bad bare til, at ingen kom til skade.
Der er en enorm koncentration af folk, som vil ind på stadion.
Man vil undgå, at folk bliver klemt,
når en tæt menneskemængde i et trangt rum bliver
for stor, og folk kan komme alvorligt til skade.
Af hensyn til folks sikkerhed
beslutter vi at reaktivere tælleapparaterne.
GENAKTIVERER
Jeg er så glad for, at vi endelig er nået til indgangen.
Men den blinker rødt, og den åbner ikke.
"Hvad sker der?"
En af stewarderne tjekker mine billetter.
Han siger, vi er i den forkerte sektion.
Men jeg er italiener, hvordan kan jeg blive placeret
sammen med de engelske fans?
Men der var intet, han kunne gøre.
De smed øldåser efter os.
Jeg havde et barn med. Det var ikke sikkert.
Jeg tryglede stewarderne.
De gentog bare, at min billet var til den sektion.
Og så snart vi forlader køen,
er vi de eneste to italienere tilbage uden for stadion.
I det øjeblik slog det mig. Pis.
Jeg var ved Club Wembley-indgangen på siden af stadion,
hvor nogle UEFA-gæster ankom.
Der var allerede en stor kø af folk, der ville ind.
Club Wembley var mere proppet end nogensinde.
Jeg talte med en far, der var der med sine tvillingepiger,
og det var deres første kamp.
Jeg delte hans begejstring, for vi var ens.
Han var der med familien,
og jeg var der med en masse venner.
Men fra det øjeblik var det bare kaos.
NEMMESTE STADION I VERDEN AT BRYDE IND I.
JERES LIV FØRSTE FINALE. GØR, HVAD DER SKAL TIL!
Jeg var tæt på hegnet.
Der var 30-40 personer, der rystede hegnet
for at skabe momentum og vælte det.
Det vælter!
Pis!
Åh gud! De væltede det.
Åh nej!
Du godeste.
Pis.
En lavine af folk strømmede igennem.
Folk i køen var bekymrede, de var bange.
Faren er der med sine to døtre,
og han beskytter dem mod de flasker, der bliver kastet.
Tusindvis af uregerlige mennesker tvang sig adgang.
Vi måtte blive i køen, mens alt dette kaos foregik omkring os.
Hestene kan ikke gøre noget nu.
Angrib dem. Angrib dem, for fanden.
Ja.
Løb ind i dem. Så skal de nok flytte sig.
Jeg prøvede at hjælpe.
Jeg og mine kolleger satte hegnet op igen.
De vælter et andet hegn, og vi sætter det op igen,
og så vælter endnu et.
Det føltes som muldvarpespil i omkring 45 minutter.
Vagterne og politiet havde ingen kontrol.
Det var de billetløse fans.
Hvordan ville de løse det? Hvornår ville de stoppe det?
Hvordan får politiet styr på det?
Får vi lov til at se den ting, vi er kommet for at se?
At se vores hold vinde EM.
Mange gik op ad Olympic Steps.
Vi gik også op ad trappen
og gik rundt på stadion.
Vi så en masse folk styrte ind på stadion.
Nogle havde sikkert ikke overvejet at bryde ind på stadion,
men de blev opslugt af atmosfæren og adrenalinsuset ved at se folk gøre det,
og så lod de sig rive med. De indså ikke, det var adrenalinsuset.
Men man bør have lidt selvkontrol. Måske var det lidt for meget.
Foran tælleapparaterne, uden for stadion,
var der en eller to stewarder ved hver indgang.
Og inde på stadion, på den anden side, var der endnu en.
Så hver af dem havde to eller tre stewarder.
Men fordi så mange forsøgte at snige sig ind,
løb vagterne inde på stadion rundt for at hjælpe deres kollegaer,
så der var en kort tidsramme, hvor der ingen vagter var.
Jeg tog en fyrs T-shirt og sagde: "Jeg kommer med dig."
Jeg gik ind bag ham. Jeg er på stadion.
Fyren kommer tilbage og tager fat i fyren, som jeg gik ind med.
Jeg går rundt om ham og væk derfra,
mens jeg bogstavelig talt siger en bøn.
For hvert skridt, jeg tager... Jeg kommer længere væk fra ham.
Al adrenalinen suser gennem kroppen.
Det var ren spænding og lykke.
Jeg er inde på stadion, og jeg tænker: "Jeg har gjort det. Med penge på lommen."
Jeg har ikke brugt en rød reje.
Hvad skal vi gøre for at være bedre end Italien i aften?
Fra mit perspektiv er det det her.
Jeg giver mine hold en tjekliste over, hvad der skal til for at vinde.
Luk ikke mål ind.
Det skal der 2-3 kampe i en turnering til.
Før turneringen sagde jeg, at Kane skulle have
en god turnering, hvis vi skulle have succes.
Og det sidste på min tjekliste,
som måske bliver aktuelt i aften, vinde en straffesparkskonkurrence.
Vi håber ikke, at listen går hele vejen til straffesparkskonkurrence.
Vi håber på en sejr i ordinær spilletid.
Jeg er i kontrolrummet, og jeg hører et ord,
som gentages i mit hoved i flere måneder.
Det er ordet "forcering".
På skærmen ser jeg en strøm af mennesker
slå sig vej ind.
Jeg har aldrig set noget lignende.
Denne horde af zombier kommer løbende ind, vælter, folk tramper på dem.
Det var vanvid.
Dit lede svin!
Der er en konflikt mellem dem, der er kommet lovligt ind,
og dem, der er kommet ulovligt ind,
og der bryder slagsmål ud.
Skrid!
Lige i ansigtet!
Gør jeres skide arbejde!
Hvis jeg havde stillet mig foran dem,
så ville jeg nok ikke sidde her i dag.
Så jeg løb over til siden og pressede armen mod døren
og skubbede til den.
Jeg skubber og skubber.
Og pludselig, helt mirakuløst,
lukkede døren.
Så fedt!
Vi fandt vores pladser, og der så vi...
Når jeg siger sværm,
så så vi en sværm af folk komme igennem
den indgang, vi kom ind af,
og løbe til den anden side af stadion.
Forbi sæderne, hvor vi sad.
Der kom mennesker nonstop.
Jeg håbede, ingen tog min plads.
Men det gjorde de, da vi hentede noget at drikke.
Jeg har betalt 500 pund for min plads.
Han siger: "Købte du virkelig en billet?
Han vender sig mod sin makker og siger:
"De betalte for deres billetter" og begynder at grine.
Ham og hans ven beskrev, at de havde en minibus
og 10-12 af dem var kørt hertil
for at bryde ind, og det var lykkedes dem alle.
OTTE MINUTTER FØR KAMPSTART
Vi vidste, at der var mange på stadion,
og de var spredt ud og var overalt.
Man skal ikke lade sig rive med,
men acceptere, at de har vundet.
Men vi kan se, at der stadig er mange samlet udenfor stadion,
især for foden af Olympic Steps.
Vi er opmærksomme på truslen og begynder at lukke tælleapparaterne.
Ingen andre behøver at komme ind.
Vi har et system. Vi låser ned.
De spiller nationalsangen og hårene...
Det er en kliché, men det gør de.
Man får den følelse, der er svær at beskrive...
Jeg er helt oppe at køre til kampen.
Vi har hørt nationalsangen så mange gange før,
men aldrig på en scene som denne.
Spillerne synger min nationalsang,
din nationalsang,
og nu vil de prøve at vinde en stor turnering for vores land.
Da nationalsangen er slut, er der 6.000 mennesker udenfor.
De har besluttet, at de vil ind før kampen starter,
og en stor bølge presser på op ad trappen mod stadion.
Politiet løfter deres stave og går målrettet til værks.
Det er kampklart politi, og de markerer.
Kan politiet holde dem tilbage?
Vi kender alle til heltene fra '66.
men det her er en anden tid.
Det er Gareth Southgates hold,
og nu er de på randen af at skabe deres egen historie.
Hele landet er forenet.
Men Italien vil sætte England på den sværeste prøve hidtil.
Mancinis hold har ikke tabt en kamp i tre år.
KAMPSTART
Italien starter, og EM-finalen er i gang.
Kampen var i gang. Det, dagen handlede om.
Bolden blev afleveret til Luke Shaw.
Her kommer Luke Shaw!
Livet kunne ikke være bedre i det øjeblik.
Jeg var med mine venner.
Vi hopper bare rundt.
Vi smed os på jorden og grinede. Det var vildt.
For godt til at være sandt.
Men det var sandt. Jeg var der, og det skete, og det var fantastisk.
Det er det værst tænkelige scenarie.
Jeg havde aldrig drømt om, at Italien ville komme så hurtigt bagud.
Men det er kun begyndelsen. Alt kan ske.
Forza Italia.
Chiesa med bolden.
Og han skyder! Pickford havde ingen chance.
Det gik op for folk, at vi ikke havde vundet kampen endnu.
Atmosfæren på stadion ændrede sig og blev meget mere anspændt.
Det virkede, som om italienerne begyndte at styre kampen mere.
Jeg var næsten lettet, da der var halvleg,
for det så ud, som om Italien ville score.
På alle skærmene kunne vi se denne enorme menneskemængde
foran politiet.
Hvorfor sker det?
Hver gang vi kiggede og talte med politiet,
gjorde de det samme. De bevægede sig ikke.
"Bare gå med jer."
...kampens højdepunkter på storskærmen.
I pausen sad Maya ned
og krøb lidt sammen.
Jeg foreslog Maya, at vi prøvede at komme hen til de italiensks fans.
Der var en fyr, der så meget vigtig ud.
Jeg sagde: "Vi er italienere. De kaster øl efter os.
Vi nyder ikke kampen.
Vi vil gerne sidde med italienerne."
Og han sagde: "Følg efter mig."
Vi følger efter ham,
og han åbner den sidste dør, og vi kan se banen igen.
Vi var hjemme. Vi var så glade.
Anden halvleg var en mesterklasse i at forsvare fra italienerne.
Det føltes overhovedet ikke godt.
Vi var foran, men vi havde mistet kontrollen med kampen.
Aflevering indover. Farligt for England.
And Bonucci scorer!
Italien 1, England 1.
Kan vi vinde nu?
Lad os håbe på det.
Kom nu, Maya!
Italia!
Der er intet værre end når modstanderen scorer på Wembley.
Støjen omringer en. Man kan ikke slippe væk fra den.
Vi lader Italien score,
og luften går ud af ballonen. Pludselig er vi sårbare.
Presset stiger.
Det er helt lige, og en fejl, en dårlig aflevering, kan gøre udfaldet.
Forlænget spilletid i EM-finalen.
Italien angriber.
Og bolden kommer tilbage! Men forbi.
Også i anden halvdel af forlænget tid dominerer Italien,
men de har ikke scoret.
Nogle få sekunder før kampen fløjtes af laver Southgate sine sidste ændringer.
Han skifter Rashford og Sancho ind,
antageligt for at tage straffespark.
Det føltes som en stor beslutning.
De må brillere hvad angår straffespark i træningen, for de er begge unge.
Dommeren fløjter kampen af, og det er tid til straffespark.
Hvorfor slås de mod hinanden?
Vi må ikke komme ind.
- I må ikke komme ind. - Nej.
Så hvad er problemet?
Jeg holder øje med mængden.
Vinder England, vil de ind på stadion.
De vil se England løfte trofæet.
De kan ikke komme ind, fordi alt er låst.
Mit dilemma er, at jeg er ansvarlig for 67.000 mennesker.
Af hensyn til de 67.000 skal jeg åbne udgangene, før kampen er slut.
Men der er en blå linje med 6.000 mennesker udenfor.
Hvis de ser, at dørene åbner sig
og hører brølet, fordi England har vundet, kommer de så ind på stadion?
De er ikke England-fans eller fodboldfans. Jeg ved ikke, hvad de er.
Det er en flok mennesker, der banker sig ind.
Vi ser på, hvad der kan ske, hvis England vinder.
Og det sikreste resultat er, at England taber.
Hvordan har nerverne det?
England i endnu en straffesparkskonkurrence.
Folk siger, at straffe er et lotteri. Det er noget vrøvl.
Det er en kunstform
i et miljø, der er så presset, at man ikke kan forestille sig det.
Når man tager straffe, skal man have nerverne i orden.
Alt kan ske. Folk knækker under pres.
Især i en finale foran dit land.
Der er langt fra midterlinjen og ned til straffesparkspletten.
Jeg er ligeglad med, hvem der scorer. Jeg er ligeglad med, hvem helten er.
Jeg beder til, at vi vinder.
Scorer. 1-1.
Reddet!
Fordel til England.
Her kommer Bonucci.
Det står 2-2.
Frem træder...
Marcus Rashford.
Marcus Rashford for England.
Og han rammer stolpen!
Folk skjuler hovedet i hænderne.
England skal score for at udligne.
Det er Jadon Sancho.
England på randen af nederlag.
Jeg har brug for dig. Pickford, lav en stor redning.
Og han gør det!
Der er fornyet energi.
Man tror på det igen.
Vi har fået en livline, så vi skal bare score nu,
og pludselig har vi en chance igen.
Bukayo Saka træder frem.
Brænd ikke.
Ikke så vi kan vinde, men for din egen skyld.
Bukayo Saka,
19 år gammel,
kan holde en nations drøm i live.
Vinderne af EM 2020,
Italien!
Gareth Southgate går direkte hen til Saka.
Han har det tydeligvis svært.
Det skulle ikke slutte sådan.
I slutningen af kampen begyndte det at regne.
Og på det tidspunkt vendte gruppen.
De var på vej mod samme sted.
De vendte sig om, og de begyndte bare at gå.
Og det er en forfærdelig følelse at føle sig lettet.
Lettelse er det forkerte ord, men det var det, der skete.
Det føltes, som om hele verden var styrtet sammen.
Af al den tro og alt det, der gik forud for finalen,
alle holdt sammen,
alt det forsvandt.
Folks humør ændrede sig. Det gik fra ekstase til frustration.
Jeg er der som en asiatisk fyr.
At se de tre sorte spillere brænde et straffespark,
der vidste jeg bare, at de ville blive chikaneret.
DET VAR SORTE N*****E, DER BRÆNDTE.
Racistisk chikane rettet mod talentfulde, unge, sorte, fodboldspillere.
SPIL ALDRIG FODBOLD IGEN
Hvis det går godt, og alt er positivt, så er du en af os,
men begår du en fejl, så er du ikke.
Det gentager sig.
KOM OG FÅ DIN BANAN
SKRID FRA MIT LAND
Min mor sms'ede:
"Skriv, når du er kommet sikkert hjem."
P-ordet blev brugt frit, og det er svært, hvis man aldrig har været i den situation,
at forstå det.
Jeg så ingen i øjnene,
jeg undgik kontakt med folk.
Jeg ville ikke støde ind i en,
der vendte sig om og stak mig en.
I slutningen af kampen ville jeg væk.
Men man kunne høre racistiske tilråb.
Når fansene kommer ud, kommer de med kommentarer.
Sort det ene og andet.
Jeg trækker hætten ned og fortsætter.
Tager hjem.
Efter kampen blev der begået hærværk mod dette vægmaleri af Marcus Rashford .
Fodbold er igen i centrum for et større samfundsproblem.
Marcus Rashford har ændret regeringens politik
i forhold til at hjælpe fattige børn,
og et vægmaleri til ære for ham bliver udsat for hærværk.
Det får en til at stille spørgsmål
om det land, vi bor i.
Det er oprørende.
Virkelig oprørende.
Wow. Han har gjort så meget for samfundet.
Vi vidste, det ville ske i dag. Det er forfærdeligt.
Rashford gjorde sit bedste for
at hjælpe England med at vinde pokalen.
Pludselig er han en skurk, der bliver terroriseret.
Det er skandaløst.
De følelser, jeg har nu, handler om mere end fodbold.
Det handler om ren og skær racisme.
Der er ingen grund til det.
En persons hudfarve gør ingen forskel, om de scorer et straffespark eller ej.
Hvad får de ud af det?
De må tage sig sammen og blive voksne.
Det var chokerende, at så mange var så åbenlyst racistiske.
Jeg arbejder i Brent. Jeg bor i et multietnisk lokalsamfund,
og jeg troede ikke, det ville ske.
Så det viser, at man kan leve i lidt af en boble.
De bor blandt os.
Det lyder underligt at sige det, men de underminerer vores samfund,
og de påvirker mennesker hver eneste dag.
Spørgsmålet for mig er,
hvad vi har tænkt os at gøre ved det.
Jeg håber, spillerne så,
at der var en enorm, overvældende støtte til dem.
KALDER I JER SELV FANS?
HYLD DERES PRÆSTATION
FANTASTISK KLARET
VI BØR VÆRE STOLTE
RIGTIGE FANS ER BAG JER HOLD HOVEDET HØJT
Den grafik, der blev delt overalt, hvor de tre spillere havde en krone på,
fordi de var konger.
HELT
BEUNDRET
Man skal bare se på,
at folk bakkede op om Rashford, Sancho og Saka.
De repræsenterer et fællesskab
og enhed i dette land.
Reaktionen gav mig håb.
Folk kom ud for at vise deres kærlighed og støtte og vise drengene,
som måske følte, at alle hadede dem, at det var det modsatte.
I nyhederne.
I de sidste ti minutter har Marcus Rashford udtalt sig
efter nederlaget til Italien i aftes.
Han poster: "Jeg kan altid tage kritik af min præstation,
men aldrig undskylde for, hvem jeg er, og hvor jeg kommer fra.
De beskeder, jeg har modtaget, har været overvældende,
og reaktionen gav mig tårer i øjnene."
Selvom det måske helede såret i det øjeblik,
kunne det ikke...
Det slukkede ikke min tørst.
Jeg er alt for gammel
til at tro på, at vinde EM
på magisk vis kunne løse samfundets problemer.
Det gav os et øjeblik.
En periode, hvor vi kunne samles.
Men det kunne aldrig løse problemerne.
Og hvad siger det om os som land?
At vi har en opgave foran os
for at løse det.
Jeg vil aldrig gennemgå det, jeg stod over for den dag igen.
Jeg er ikke helt kommet mig, for det gjorde ondt.
Det gjorde virkelig ondt.
Vi så ting, vi aldrig havde set før.
Den næste dag tænker man:
"Utroligt, at ingen døde."
Det var meget heldigt, at ingen døde
efter min mening.
Det var uden fortilfælde. Det var afskyvækkende.
Man håndterede en situation utroligt godt omstændighederne taget i betragtning.
Nogle fans forcerede barriererne
og løb op ad trappen mod station.
Da jeg vågnede næste morgen og tændte for Sky Sports News,
og jeg lyver ikke,
er det første klip, jeg ser,
klippet af de fans, jeg var sammen med,
og de siger, at de vil retsforfølge folk
og tjekke overvågningen,
og mit hjerte sank.
- Jeg tænker: "Hvad har jeg gjort?" - Skammer du dig over det, du gjorde?
Nej, jeg skammer mig ikke.
I 2020 var vi spærret inde i vores hjem, kunne ikke gå nogen steder,
kunne kun gå udenfor for at motionere.
Og hele tiden, mens vi gjorde det, festede landets ledere.
Hvordan kan jeg føle, at jeg gjorde noget forkert?
At se England vinde deres første trofæ siden 1966,
det ville jeg ikke gå glip af.
Jeg synes stadig, at englænderne
er søde og åbne mennesker,
tolerante over for andre mennesker og kulturer.
Men på den dag
blev England næsten fjenden
på grund af den måde, vi blev behandlet på af fansene.
Jeg tænker ofte, at de gjorde mig en tjeneste.
Maya, når hun taler om noget med Italien,
siger hun: "Far, vi italienere..."
"Vi italienere..."
Det handlede om mere end fodbold. Det gjorde det for mig.
Og der er Maya! Sikke en overraskelse. Så hvad...
Hvad har du taget med? Vores flag fra dagen.
FODBOLD VENDER HJEM TIL ROM!
Fodbold vender hjem til Rom.
Nogen sendte en video af mig på bussen, og jeg lagde den ud på Facebook.
Min far fortalte mig, at til EM-finalen i 1996,
kravlede han op på taget af den lokale pub i Stanford.
Så at klatre og komme ovenpå ting ligger i mit blod. Jeg går i hans fodspor.
Jeg har det godt med den dag.
Jeg vil vise mine børn billeder af mig på bussen.
De vil gøre det sammen med deres børn. Jeg ville ikke ændre noget.
Udover ikke at tabe.
Så er vi i gang igen.
England indleder deres Euro 2024-kampagne.
Kan de overgå sig selv og vinde turneringen denne gang?
På et tidspunkt vil jeg se England igen,
for holdet, manageren og de drenge, der spillede, har ikke gjort mig noget.
Aflevering til Marcus Rashford.
Rashford for England!
Hvis England var vært, vi kom i finalen,
og det var på Wembley,
så ville jeg tømme sparegrisen for at få en billet.
Det er England. I en turnering. Jeg tror på, at England kan vinde.
Saka.
Saka scorer hattrick!
Bukayo Saka afgør kampen.
Kun 21 år gammel scorer Bukayo Saka sit første hattrick,
og han scorer det for England.
PÅ FINALEDAGEN KOM 19 BETJENTE TIL SKADE
OG 86 BLEV ANHOLDT I LONDON I FORBINDELSE MED KAMPEN
EN UAFHÆNGIG RAPPORT ROSTE DE BRAVE STEWARDER OG BETJENTE,
DE ANSATTE FRA BRENT COUNCIL, FA OG WEMBLEY,
DER BLEV MØDT MED EKSTRAORDINÆR AGGRESSION
I 2022 VANDT ENGLANDS KVINDELANDSHOLD EM-FINALEN PÅ WEMBLEY,
LANDETS FØRSTE STORE TROFÆ SIDEN 1966
Tekster af: Jakob Jensen