Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Zkontroluju, že nahráváme. Moment, prosím.
Můžeme?
Dobře.
Začněte kdykoli,
až budete připravená.
A všechno si to projdeme. Dobře?
Nadechněte se, Jennifer.
A povězte mi, co se večer stalo.
- Tísňová linka... - Pomozte. Potřebuju pomoc!
- Slečno. - Nevím, kde jsou naši!
Uklidněte se. Co se stalo?
Vloupali se nám do domu a ukradli všechny peníze.
Dobře, slečno...
Rodiče dole křičí. Prosím, pomozte mi!
Pak jsem uslyšela dvě rány.
Máma vykřikla.
Volala jsem na ni.
Ozvaly se další výstřely.
Nespěchejte.
- Kde jste? - Avenue.
Avenue Road? Můžete vyhláskovat název ulice?
Tati?
- Volám na policii! - Slečno. Haló?
Nic mi není! Jsem v pořádku!
Nic podobného jsme ještě neviděli.
Něco takového jsem si neuměl ani představit.
Slyšela jsem, jak táta křičí na ulici.
Volala jsem na něj, ale nešel dovnitř.
Nevím, jestli mě slyšel, ale nepřišel.
Rychle to přerostlo v něco, co nikdo nečekal.
Zůstaňte na místě, dobře?
Jennifer?
Zkuste posbírat síly.
Jsme tu, abychom vám pomohli.
Jste v pořádku?
Nelamte si s tím hlavu.
Poučila jste se.
Ale udělala jste, co jste musela, ne?
To je hlavní.
CO MÁ JENNIFER NA SVĚDOMÍ
Je pozdě. Ležím v posteli.
Zrovna jsem zabral. A v tom zazvonil telefon.
„To si snad dělají srandu!“
Markham je jako stvořený pro rodiny.
Velmi nízká kriminalita.
Nižší než kdekoli jinde v Kanadě.
Přesto mě zavolali k dvojité vraždě.
„Byl to brutální zločin.
A vyšetřování povedeš ty.“
Zločin byl nahlášen kolem 22:30.
A sice obyvatelkou domu.
Mohu potvrdit, že jde o vraždu. Jedna osoba zemřela
a druhou postřelenou oběť převezli do nemocnice.
Víc vám zatím nepovím.
Prvním úkolem bylo zjistit, co se v domě vlastně stalo.
Došlo k brutálnímu zločinu.
Máme tu zesnulou ženu, Bich Pan,
a dále muže, Hanna Pana,
který utrpěl poranění hlavy.
Rodina Panových před lety emigrovala z Vietnamu
a místní o nich říkají, že byli pracovití.
Neměli žádné problémy,
které by vysvětlovaly, proč se stali terčem tak hrozného útoku.
Nemocnice nás začala průběžně informovat.
Hanna tam převezli vrtulníkem.
Postřelili ho do oka.
Kulka se odrazila od lebky a doputovala skrz čelist do krku.
Lékaři ho uvedli do umělého spánku.
Obávali jsme se, že Hann Pan svým zraněním podlehne
a nám tak zbyde jen jeden svědek,
jeho dcera, Jennifer Pan.
1. DEN 1. VÝSLECH
Děkuju.
Please be silent.
Zavřete, prosím.
Dobře, Jennifer. Jmenuju se Randy Slade.
Už jsme se viděli v nemocnici.
Jsem z yorského oddělení vražd.
Přesně takhle vypadá práce hlavního vyšetřovatele.
Nemohli jsme to jen tak odfláknout.
Museli jsme provést kompletní analýzu života Panových.
Co mohlo být příčinou toho útoku?
Měli nepřátele? Kdo ví?
Chci, abyste si vybavila, co se dnes dělo.
Vyprávějte mi to.
Máma uvařila večeři, protože se chystala vyrazit tancovat.
Na line dance.
Chodila každé pondělí.
Tak jsme se společně najedli
a já pak šla nahoru k sobě
zalézt do postele.
Pustila jsem televizi a volala si s kamarádkou.
A chvilku nato
se máma vrátila. Bylo tuším kolem 21:30.
Najednou jsem uslyšela mámu volat na tátu, ať jde dolů.
Vykoukla jsem ze dveří pokoje.
Stál za nimi chlap, přišel ke mně,
svázal mi ruce a řekl, že mi na záda míří pistolí.
„Dělej, co říkám, a nikomu se nic nestane.
Kde jsou peníze? Kde je máte?“
Pak mě tři chlapi odtáhli po schodech dolů
a ptali se mámy, kde má kabelku.
Máma se snažila postavit, ale oni pořád opakovali, ať sedí.
Nechtěla jsem, aby jí ublížili, tak jsem ji okřikla.
Hledali její peněženku,
ale neumí moc dobře anglicky, tak pořád říkala „kabelka“.
Několikrát ji srazili zpátky na židli.
Dobře.
Nespěchejte.
Je to velmi důležité, tak nespěchejte.
Potom mě odvedli a přivázali k zábradlí schodiště.
Dokázala bych se vyprostit, ale měla jsem strach kvůli tomu s pistolí...
Pak si pamatuju, jak rodiče schází ze schodů
a máma ho prosí, abych mohla jít s nima.
Ale nepustil mě.
Jako poslední jsem je slyšela říct...
„Lhali jste. Lhali jste nám.“
A pak jsem uslyšela dvě rány.
Máma vykřikla.
Volala jsem na ni.
Padly další výstřely.
Nespěchejte.
Přimět někoho vypovídat o traumatické události je velice náročné.
Možná by to raději vytěsnila.
Záleželo nám hlavně na tom, aby byla v pořádku.
Ale zároveň jsem chtěl, aby dál mluvila s našimi vyšetřovateli.
Odpočiňte si na chvilku.
Jsem kontaktní osobou pro oběti.
Kdykoli mají nějaký problém,
mohou se na mě obrátit.
Když je něco trápí,
jdou za mnou.
Moje práce je velmi traumatizující.
Nedovedla jsem si představit, čím si Jennifer procházela.
Tak jsem si řekla, že na to půjdu pomalu.
Budu sledovat její výpověď
a nechám ji vyprávět, co zažila.
Dobře, vrátíme se zpátky.
Slyšela jste dole kromě rodičů nějaké další hlasy?
Myslím, že jsem slyšela mámu naříkat
a pak ještě jeden výstřel, než odešli.
A jeden z nich řekl:
„Musíme vypadnout. Jsme tu moc dlouho.“
Potom vyběhli ze dveří. A myslím...
Sledovala jsem Jennifer a litovala ji...
Byla svázaná a odříznutá od rodičů.
Pomozte. Potřebuju pomoc!
Uklidněte se. Co se stalo?
Měli pistole a mířili na moje rodiče.
Můžete se zamknout?
Nemůžu. Jsem svázaná. Mám svázané ruce.
Nebyla schopná jim pomoct. Nemohla nic dělat.
Chápu, že je to těžké, ale vaše výpověď je velmi důležitá.
Popište mi toho, co vás svázal.
Víte, jaké byl rasy?
Ano, byl to černoch s dredy.
A ten další?
Ten měl mikinu s kapucí, ale určitě byl tmavší pleti
než ten první.
Takže byl taky černoch?
- Ale drobnější. - Dobře.
Další měl jamajský přízvuk.
Dobře.
Slyšela jste, jak se dostali do domu?
- Ne. - Zazvonili?
- Ne. - Vykopli dveře? Nic takového?
Nevzpomínám si, jak se tam dostali. Nic jsem neviděla.
Dobře.
A co vaši rodiče?
Co podle vás mohlo být příčinou takového útoku?
Měli doma velkou hotovost?
Mají hodně peněz na bankovních účtech?
Rozhodně ne tolik, aby to vzbudilo pozornost.
Ale na uživení to stačilo.
Dobře.
Máma se vždycky snažila, aby vyšla.
Aby vyšla.
Dobře. A co váš otec?
Jaké má auto?
Mercedes. Je to jeho miláček.
Opravdu?
Matka má Lexus a otec Mercedes?
To jsou dost drahá auta.
Nejsou levná.
Rodina emigrovala z Vietnamu do Kanady.
Tvrdě pracovali, žili skromně.
Bich byla vedoucí ve firmě vyrábějící autodíly,
zatímco Hann pracoval jako obsluha strojů.
Měli pěkný dům, i když se nedal nazvat luxusním.
Ale byl jejich.
Jaký životní styl vedl Hann Pan?
Nebyl zapletený do nějakých nekalých obchodů?
Co když je přepadli kvůli dluhům z hazardu,
zbraním nebo drogám?
Nebo kvůli sporu se sousedem?
Proč se stal obětí?
Řekli tátovi: „Lhal jsi nám.
Stačilo jen spolupracovat.”
A pak ho střelili.
Místnost byla vzhůru nohama.
Byl to obyčejný obývák.
Zakrvácené oblečení.
Pyžamo.
Lavor, v kterém si Bich máčela nohy po tancování.
Ale byly tam i věci, které mohli ukrást.
Cennosti, kterých se nikdo nedotkl.
V šatníku byl trezor a poměrně drahý fotoaparát.
A peněženka s 20dolarovými bankovkami.
Tu by jistě vzali, kdyby šli po penězích.
Podle všeho se zdálo,
že Panovi byli vcelku obyčejná rodina.
Jedna věc je, jak působili navenek,
ale nikdo neví, co se dělo za zavřenými dveřmi.
Mohlo to být úplně jinak.
Napadá vás ještě něco, co by nám ve vyšetřování mohlo pomoct?
Nic mě nenapadá.
Dobře. Vypínám nahrávání.
Je 4:30 a jsme hotoví.
- Můžu si odskočit? - Samozřejmě.
Ihned po výslechu jsem odvedla Jennifer z místnosti.
Obě jsme mlčely.
Moc jsme si toho neřekly.
Pomyslela jsem si:
„No teda. Zastřelili ti mámu
a tátu máš v nemocnici v kómatu.“
Jak se člověk s něčím takovým vypořádá?
Pachatelé se vloupali do domu, zavraždili ženu a muže postřelili.
Podle policie někdo zaklepal na dveře manželského páru,
načež dovnitř vtrhli tři ozbrojenci.
Proč Panovi?
Proč takové násilí?
Detektivové prý zatím nemají odpovědi.
2. DEN
Druhý den v osm ráno
jsem předával informace detektivům z oddělení vražd.
Místo činu máme, tak není na co čekat.
Vražda není v žádném ohledu normální.
Ale tahle je obzvlášť znepokojivá.
Okamžitě jsem si vzpomněl na svou rodinu,
na to, jak se vám může mrknutím oka změnit život.
A to navždy.
Mým prvním úkolem
bylo provést plošný průzkum okolí domu Panových.
Hledali jsme očité svědky
nebo jakékoli jiné potenciálně relevantní a důležité důkazy.
Pokud máte jakékoli informace,
prosíme, kontaktujte yorskou policii,
místní policejní služebnu nebo Crimestoppers.
Zrovna váš tip, vaše informace může být tím,
co pomůže dopadnout tři násilníky.
V Markhamu se nevraždí často.
Je to velmi bezpečná čtvrť
s rozmanitou směsicí kultur.
Žijí tu lidé z Karibiku, z Asie, z jihovýchodní Asie.
Je to velmi klidná čtvrť.
Takže když dojde k něčemu takovému...
připomíná to výbuch granátu.
Nechápala jsem, proč Bich zabili.
PŘÍTELKYNĚ PANOVÝCH
Velmi mě to rozrušilo. Nemohla jsem tomu uvěřit.
Chodívala jsem k Bich na návštěvy,
častokrát jsem s nimi povečeřela.
Byli velice pohostinní.
Byli to velkorysí lidé,
kteří milovali své přátele.
Hann pracoval od pondělí do pátku a dělal přesčasy.
Rozhodně nebyl zapletený s mafií, nehrál ani nepil.
Je to skromný a rozumný muž.
Byli velmi uzavření. Nikoho neobtěžovali.
Je to smutné.
Děsí mě, že neměli motiv.
Kdyby k tomu měli důvod,
aspoň bychom věděli, proč k tomu došlo.
NÁSILNÉ VLOUPÁNÍ OTŘÁSLO MĚSTEM
Slibuji vám, že uděláme vše pro to,
abychom našli a předali spravedlnosti pachatele,
kteří včera brutálně zavraždili Bich Ha Pan
a terorizovali jejího manžela a dceru.
Pan Pan je ve vážném stavu.
Dcera naštěstí nebyla zraněna.
Vyzýváme každého, kdo má jakékoli informace
nebo zná totožnost pachatelů, aby se přihlásil.
Obcházeli jsme okolí asi šest hodin.
Zpočátku to nikam nevedlo.
Pak jsme konečně něco zjistili.
Dozvěděli jsme se o člověku spojeném s domem Panových.
Jmenoval se Danny Wong
a prodával drogy.
A donedávna byl ve vztahu s Jennifer Pan.
Bývalý přítel z pofidérních kruhů je zásadní detail.
Měla se o tom zmínit.
Napadlo nás, že tenhle Danny Wong...
mohl být příčinou útoku na rodinu.
Má to co do činění s dealováním drog?
3. DEN
Jste v pohodě? Projdeme si to.
Dobře.
Projdeme si ten formulář. Nahrávání je zapnuté.
Pročteme si ho společně. Tohle je video výpověď.
„Jste si vědom trestněprávních následků křivé výpovědi?“
- Ano. - Sdělte prosím své jméno.
- Jmenuji se Daniel Wong a... - Hlasitěji.
Jmenuji se Daniel Wong a souhlasím s tím, že je výslech nahráván.
Dobře.
Co jste dělal tu noc, kdy se to stalo?
- Musím se zeptat... - Spal jsem doma.
Aha. V kolik jste přišel domů?
Bylo pondělí.
To jsem se dostal domů kolem deváté...
Zhruba mezi devátou a půl jedenáctou.
Měl jste problémy s policií kvůli drogám?
Ano, dostal jsem se do problémů za držení a pašování drog,
ale přestal jsem.
Co mě chytili, sekám dobrotu.
Dobře. Povězte mi o svém vztahu s Jen...
- Jsem její bývalý přítel. - Dobře.
Ke konci střední jsme spolu chodili.
Dobře.
Rozešli jsme se asi před dvěma lety.
- Dobře. - Takže jsme vlastně ani nemohli...
Vlastně jsme ne...
Plánovali jsme spolu zůstat,
ale jejím rodičům to dost vadilo.
- Proč? - Byli velmi přísní.
Nalinkovali jí celý život, takže neměla na vztah čas.
Měli i další důvody?
Nejspíš to, že jsem nevydělával dost peněz.
Dělal jsem v Boston Pizza.
To se jim nelíbilo.
Přestože jsme spolu chodili sedm let, ani jednou mě nepozvali,
abych s nima povečeřel.
Takže...
Jennifer se mnou chtěla dál chodit,
tak jsem jí řekl:
„Víš, jak to je.
Vaši nechtějí, abychom byli spolu.
S tím nic nenaděláme.“
A tak jsem ji pustil z hlavy.
Dobře. Máte teď přítelkyni?
- Prosím? - Novou?
- Momentálně? S někým chodím. - Jak se jmenuje?
- Christine. - Christine. Dobře.
- Ale s Jen si pořád voláte. - Ona volá mně.
Občas jí zavolám, abych zjistil, jak se má,
protože nás oba obtěžovaly hovory z neznámých čísel.
- Vás a Jen? - Jo, mě a Jen.
Dobře. A ta čísla vám volala...
Poslední mi volalo asi před dvěma dny.
Dva, tři dny zpátky.
Zavolají mi, já to zvednu.
Deset vteřin je ticho a pak zavěsím.
Volali mi pořád dokola,
až jsem toho měl dost.
Volali mi třeba stokrát.
A co bylo dál?
- Esemesky. - Co v nich stálo?
„Sledujeme tě.“
A Jen taky volali?
Ano.
Chodívala za mnou do práce. Přinesla mi oběd, poseděla, pokecali jsme.
Byli jsme kamarádi.
A v těch esemeskách často stálo: „Co tam dělá?
- Řekli jsme jí, ať se drží dál.“ - Aha.
V posledních několika stálo: „Prásk, prásk, prásk.“
- To je důležité. - Jo.
- Byla to zpráva? - Ano, esemeska.
- Aha... - „Haha. Prásk, prásk.
Hahaha.“ Je to zvrácený...
- To je pravda. - Jo.
Dobře.
Zdá se, že Danny Wong byl spolu s Jennifer
obětí stovek anonymních telefonátů.
Ten anonym mu napsal: „Prásk, prásk, prásk.“
A o týden později
někdo zastřelil rodiče Jennifer v jejich vlastním domě.
Myslíte, že měl ten útok
něco společného s vámi?
Když jste...
Jsem si na víc než 95 až 99 % jistý, že to s mýma drogama nesouvisí.
Odvážné tvrzení.
- To jo. Určitě... - Jak to můžete říct?
Protože kvůli gramu marihuany vás nikdo nezastřelí.
Ani kvůli necelému gramu.
To je přece...
- Na chvilku vás tu nechám. - Dobře.
Ještě jednou si to všechno projděte.
- Ať vám sedí data a časy. - Jo.
- Probereme to znova. - Jo.
Na chvilku si odskočím, abych si to taky přebral.
Něco mi na tom výslechu nesedělo.
Padlo v něm víc otázek než odpovědí.
Stalo se to kvůli Dannymu Wongovi?
Nebo kvůli Jennifer?
Musíme si o Jennifer Pan zjistit co nejvíc informací.
S kým se stýká, co dělají její kamarádi.
Nestojí za tím útokem něco z její minulosti?
Jennifer jsem poznal, když mi bylo asi 13.
Jezdili jsme spolu na školní výlety
a občas jsme chodili bruslit nebo s kamarády do kina.
Dobře se s ní povídalo.
Jennifer byla společenská, veselá, sebevědomá a na nic si nehrála.
Čas od času se zmínila o Danielovi.
Zpočátku to vypadalo, že jim to klape.
Ale taky řešili ve vztahu dost problémů.
Bylo to jako na houpačce.
Neustále měl někdo zlomené srdce, rozcházeli se a usmiřovali.
Upřímně si nemyslím, že by byl Daniel ten nejlepší přítel.
Vzpomínám si, jak Jennifer celé léto pracovala,
aby si našetřila nějaké peníze.
Prý mu za ně nakonec koupila paintballovou zbraň.
Vůbec jsem nechápal,
jak dokáže utratit tisíce dolarů za jedinou věc.
Tvrdila, že by stejně neměla za koho ty peníze utratit.
Ani za sebe.
Yorská policie stále pátrá po stopách
z pondělního vloupání, které si vyžádalo život místní ženy.
Vyšetřovatelé zatím operují se všemi možnými scénáři.
Včetně toho, že pachatelé byli zmatení
a spletli si dům.
John Vennavally-Rao, CTV News. Markham, Ontario.
Najednou nám začali volat sousedé a lidé z okolí,
protože se rozpoutala panika.
Báli se, že je stihne stejný osud.
Ptejte se postupně.
Chtěli odpovědi.
Pořád netušíme, proč zastřelili nevinnou ženu,
pokusili se zabít jejího manžela a pak ukradli jen drobný obnos.
Nedává to smysl.
Yorská policie dnes vyzvala svědky.
Zatím mají jen jedinou stopu.
A to v podobě rozzrněných záběrů,
které policie získala z bezpečnostní kamery na sousedním domě.
Policisté doufají,
že by mohli pomocí těchto snímků identifikovat pachatele,
kteří terorizovali místní rodinu.
Byla to důležitá stopa.
Kamera patřila sousedovi naproti a mířila přímo na dům Panových.
Měli jsme štěstí.
Zachytila, jak se tři podezřelí chystají vejít do domu.
A asi po 30 minutách vidíme, jak odchází.
První z domu vyběhl
a po chvilce ho následovali i zbylí dva.
Všichni tři podezřelí vešli hlavním vchodem.
Ale mně přišlo klíčové...
že tam nevnikli násilím.
Někdo se vám vloupal do domu?
Vloupali se sem a slyšela jsem výstřely.
Nevím, co se děje. Jsem svázaná nahoře.
Vloupali se tam a svázali vás?
Ano.
Slyšela jste, jak se dostali do domu?
- Zazvonili? - Ne.
- Vykopli dveře? Nic takového? - Ne.
Dobře.
Napadá vás ještě něco, co by nám mohlo pomoct?
Musím si pozvat Jennifer k dalšímu výslechu
a položit jí nepříjemné otázky.
Chci vědět, s kým se stýká.
Co má s Dannym Wongem.
Nic mě nenapadá.
Chci o ní vědět první poslední.
Můžeme?
4. DEN 2. VÝSLECH
Tak jo. Nahrávání je zapnuté.
Tohle už znáte. Je to stejné jako minule.
Jsme tu jen my dva
a Deborah Gladding znovu výslech sleduje.
Na Jennifer bylo vidět,
jak se jí nelíbí, že musela přijít k dalšímu výslechu.
Nabídli jsme jí bezpečné prostředí, aby s námi mohla mluvit otevřeně.
Aby nám mohla přiznat, co se ve skutečnosti děje.
Jsem trochu nervózní.
Nemusíte se strachovat. Dobře?
Vím, že to není snadné.
Ale úzkosti se nejlíp zbavíte tím, že řeknete pravdu.
Povězte mi o svém vztahu s Danielem.
Byl dost komplikovaný.
- Chodili jsme spolu na střední. - Aha.
Vydrželo nám to asi šest let, ale já jsem nesměla mít kluka.
Takže jste s ním chodila, aniž by to vaši věděli a schvalovali?
Jo.
Všimla jste si, že by Daniel přestal prodávat drogy?
Nemohl to být důvod, proč k vám domů přišli pachatelé
hledat velké finanční obnosy?
- Já... - Nabízí se to.
Nemyslím...
Ptala jsem se ho, co dělá. Odpověděl, že dealuje.
Na detaily jsem se ho neptala.
Neřešila jsem to, protože už spolu nejsme.
V poslední době...
nestalo se, že by vám někdo vyhrožoval?
- Jo. - Povíte mi o tom?
Jeho... Já nevím.
Tvrdí, že je to jen kamarádka,
ale všichni říkali, že spolu chodí.
Napsala mi,
ať nechám Daniela na pokoji.
Proč vám to psala?
Asi ze žárlivosti.
Takže v tom měla prsty ona?
Já nechci...
Nejsem si tím úplně jistá, tak nechci nikoho obviňovat.
Když si nejste zcela jistá a nechcete nikoho obviňovat,
proč věříte, že to byla ona?
Protože mi osobně napsala na Facebooku, že jsem hloupá.
A když mu napíšu,
občas mi odepíše z jeho mobilu,
že je se svou přítelkyní Christine
a že ho nemám otravovat.
Proč jste mi o tom neřekla, když jsme spolu mluvili minule?
Po tom všem, co se stalo... Vůbec jsem nad tím nepřemýšlela.
Jennifer naznačovala,
že je v tom zapletená nová přítelkyně Dannyho Wonga.
SLEDUJEME TĚ
A že ty obtěžující telefonáty adresované jemu i Jennifer
měla na svědomí právě Christine.
Aby se jí zbavila.
Může za tím stát milostný trojúhelník?
A pokud ano, proč to odnesli její rodiče?
- Zjistili vaši, že chodíte s Danielem? - Ano.
Jak na to reagovali?
Špatně.
Co tím myslíte?
Kdo nesouhlasil s tím, abyste měla přítele?
Můj otec.
Váš otec?
Řeknete mi k tomu víc?
Dal mi ultimátum.
Měla jsem si vybrat Daniela, nebo je.
A já se rozhodla zůstat doma s rodinou.
Ale i když mě pustil z hlavy...
Pořád jsme chtěli být kamarádi.
Dobře. A co bylo dál?
Zpočátku jsem s Danielem udržovala kontakt přes telefon,
ale přišli na to.
A...
tak mi zabavili mobil.
Řekli, že mě budou všude vozit.
Takže jsem ráno vstala, cvičila na klavír,
občas jsem jela k učiteli na hodinu,
ale nic víc jsem nedělala.
Jennifer ke mně chodila každý týden na hodiny.
Vozil ji sem její otec a vždycky ji vysadil rovnou u dveří.
Byla to výjimečná mladá pianistka.
Rok co rok vyhrávala všechny soutěže.
Byla nejlepší z nejlepších.
Bylo neskutečné, s jakým odhodláním ji rodiče podporovali,
kolik peněz vkládali do soutěží.
Ročně to byly tisíce dolarů.
Jednoho dne se na hodině
zničehonic rozbrečela.
Úpěnlivě vzlykala.
To jsem u ní nikdy neviděl.
Řekla mi: „Fernando, naši mi nevěří.
Sledujou mě všude, kam jdu.
Zakazují mi chodit s mým klukem.
Tátovi se totiž vůbec nelíbí.
Nechtějí, abych se s ním zahazovala.
Když je to kuchař.
Úplně mě dohání k šílenství.“
Co na něj váš otec říkal?
Tvrdil, že se ke mně nehodí.
Že z něj nikdy nic nebude...
A že nebude schopný uživit rodinu.
Povězte mi o něm něco víc. Co k němu cítíte?
Pomohl mi překonat náročné období na střední,
když jsem byla mladší.
Mám astma.
Když jsme jeli do Evropy, dost se mi to zhoršilo
a on se o mě staral.
Pořád máte Daniela ráda, že?
Ano.
Jak to vypadalo doma?
Co jste dělala po střední?
Byla jsem...
Chtěla jsem dělat kineziologii,
ale táta trval na tom, abych pracovala ve zdravotnictví.
Abych byla úspěšnější.
Ale asi věděl,
že na medicínu nemám žaludek,
tak chtěl, abych dělala farmacii.
Bich Ha mi řekla, že její dcera studovala na lékárnici,
ale po dokončení školy nemohla sehnat práci.
Dělala si o ni starosti a často o tom mluvila.
Chtěla jen, aby byla úspěšná.
Aby na ni lidé nekoukali spatra.
Na střední škole se od nás čekalo,
že budeme všichni doktoři, zubaři, právníci nebo inženýři.
Nic jiného neexistovalo. Leda ještě účetní.
Škola byla plná dětí imigrantů
z Hongkongu, Tchaj-wanu, Vietnamu a podobně.
Všichni jsme měli náročné rodiče, kteří na nás tlačili.
Už to je dost těžké, ale Jennifer...
nebyla zdaleka nejlepší ze třídy.
Spíš naopak.
Přitom skoro všichni měli samé jedničky.
Studovala jste farmacii? Chodila jste na univerzitu?
- Ne? - Ne.
A co na to říkal váš otec? Co...
Nevěděl to. Lhala jsem mu.
- Co jste mu řekla? - Že studuju.
Co?
Přípravku na medicínu. Teda ne, pardon. Přírodní vědy.
- Vědy? - Bakaláře.
Vaše matka věděla, že nestudujete?
Ne.
Oba si mysleli, že studujete.
Ano.
To si děláte srandu.
- Kde mysleli, že studujete? - Na Ryesonu.
Dobře.
Vozili mě do Toronta a mysleli, že chodím na hodiny.
Aha.
Ale nechodila jsem.
Byla to bomba.
Připomínalo to krytí agentů v utajení.
Jaké to pro vás bylo?
Jak jste se vyrovnávala s tím, že rodičům lžete?
Cítila jsem se provinile, ale když jsem to s nima chtěla probrat...
Kladli na mě...
hrozně vysoké nároky.
Vysoké nároky nejsou specifické pouze pro vietnamské rodiny.
Ale rozhodně je to přísný styl výchovy.
Buď dítě uspěje, nebo se zhroutí.
Když vaše okolí očekává, že budete ve všem nejlepší,
a vy jeho očekávání nenaplníte,
může to mít katastrofální následky.
Zjistili jsme, že Jennifer rodičům lže o svém studiu.
A už takhle žije přes čtyři roky.
Taky si zfalšovala diplom z Torontské univerzity.
Byl to šok.
- Nikdy se vás na to neptali? - Ne.
Jennifer nám upřímně přiznala, že jim už čtyři roky lže.
A tím položila základy pro zbylou část příběhu.
K jakým dalším lžím se nám ještě nepřiznala?
Teď bych rád probral to volání na tísňovou linku.
- Dobře. - Ano?
- Tísňová linka... - Pomozte. Potřebuju pomoc!
Uklidněte se. Co se stalo?
Někdo se sem vloupal a já slyšela výstřely.
Nevím, co se děje. Jsem svázaná.
Ten hovor jsme si poslechli několikrát.
Jsem svázaná nahoře!
Procházeli jsme ho po vteřinách,
přehrávali si ho dokola a rozklíčovávali, co se stalo.
- Můžete zamknout dveře? - Ne.
Ruce mám svázané za zády!
Mobil mám v kapse!
Celou dobu jsem přemýšlel,
jak se jí povedlo zavolat na tísňovou linku,
když měla ruce přivázané zády k zábradlí?
Jak se vám ruce dostaly za záda?
Řekl mi, ať se postavím, aby mi mohl svázat ruce.
Pokoušela jsem se je uvolnit, abych mohla...
...něco udělat, ale svázal mě pevně.
Utáhnul to tak, až jsem vykřikla...
Až pak mě pustil.
Svázal vám ruce za zády?
A pak mě popadnul a vedl ze schodů.
Prohledával vás u toho?
Díkybohu ne.
Kdyby to udělal, našel by můj mobil.
Takže jste přivázaná k zábradlí.
Ukážete mi jak? Postavte se a otočte...
Ukažte na kameru, jak vám svázal ruce.
Nestačí to říct?
Neberte to jako traumatizující událost,
představte si to spíš jako studii.
Potřebuju zjistit, jak se vám podařilo vyndat mobil z kalhot.
Postavte se a soustřeďte se na to, co jste udělala.
Tohle si dejte do kalhot jako příklad.
Dobře? Svlékněte si svetr a předveďte, jak jste volala.
Bylo vidět, že to nese těžce.
Nechtěla si to připomínat a přehrávat mu to.
Ale stejně jsme potřebovali vědět, jak se jí to povedlo.
Postavte se a otočte.
Tohle si dejte do kapsy.
Výborně. Otočte se, abyste byla čelem na druhou stranu.
Abyste koukala...
Tady je to zábradlí. Dejte ruce za záda.
Dobře.
Můžete se hýbat?
Jak daleko natáhnete ruce od zábradlí?
- Přivázal mi nadloktí. - Ano?
- K zábradlí. - Aha.
- Ale ruce jsem měla svázané. - Ano.
Tuhle ruku jste měla omotanou kolem zábradlí?
Dobře.
Jak jste sáhla po tom mobilu?
A zavolala?
Devět-jedna-jedna.
Takhle jste do něj mluvila?
- Ano, takhle jsem do něj křičela. - A jak jste ho slyšela?
- Dala jsem hlasitost na maximum. - Aha.
Takže takhle jste svázaná volala na tísňovou linku.
Dobře, to stačí. Posaďte se.
Oblečte si svetr.
To nic. Oblečte si ho.
Přišlo nám dost zajímavé, že zvládla vytáhnout mobil
a volat z něj.
Ale stejně nás to neodradilo od prověřování naší druhé teorie.
Proč si vás nevšímali?
Vrtalo nám hlavou, proč po sobě nechali svědka.
Nedávalo to smysl.
Když zastřelí dva lidi, proč nechají třetího žít?
Proč vám neudělali to samé?
Asi díky tomu, že jsem spolupracovala.
Vrtá nám to hlavou, Jennifer, protože jste přiznala, že jste lhala.
Lhala jste rodičům, že studujete.
Proto se vás teď ptám,
jestli jste mi v průběhu dnešního výslechu
někdy lhala.
O vašem vztahu s Danielem.
O tom, že nejste zapletená do drog,
že s nimi nemáte nic společného a nemáte doma moc peněz.
Co životní pojištění?
Mají vaši rodiče pojistku?
Asi ano. Nevím.
- Nevíte? - Vím, že měli...
- Já životní pojištění mám. - Aha.
A moje máma...
Založila mi ho, když jsem byla mladší.
- Dobře. - Ale polovina z toho šla na vzdělání.
Půlka šla na životní pojistku. A když zjistili, že...
Že nestuduju, tak...
- Chtěli ty peníze vrátit. - Počkejte chvilku.
Tvrdila jste mi, že o té lži nevěděli.
Kdy zjistili, že nestudujete?
Řekla jsem jim, že jsem odmaturovala, ale že jsem na vysokou nešla.
Že jsem studovala dva roky. Neúspěšně.
Dobře.
Takže chtěli vrátit peníze?
Ano.
Ještě tu mám jednu nepříjemnou otázku.
Zášť, kterou jste mohl k rodičům chovat za to,
že se vám vměšovali do vztahu a života
a v podstatě vás drželi v domě.
Já mám rodiče ráda a rozhodla jsem se s nimi zůstat.
Kdybych chtěla, mohla jsem odejít. Ale neudělala jsem to.
Chtěla jsem žít s nima a starat se o ně.
Takže jste s tím neměla nic společného?
Ne.
- Zapletla jste se do nelegální aktivity? - Ne.
Dobře. Slyšel jsem zaklepání. Vydržte.
To jsem já.
Ještě zvládáte?
Je to celý... Jasně.
Nepotřebujete na záchod?
- Ano. - Fajn.
Pardon. Jsem jen trochu otřesená.
To nic. Jde vám to skvěle.
Snažím se, jak to jde. Vím, že jsem udělala spoustu chyb.
Nelamte si s tím hlavu.
Poučila jste se. Udělala jste, co jste musela, ne?
Měla jste pocit, že je to třeba.
Probíráme tu samé útržky...
nechci říct něco špatně.
Nakonec se všechny ty útržky spojí.
A všechno do sebe zapadne.
Protože nám tu říkáte pravdu, ne?
Bylo jasné, že nám něco tají.
Pohrávala si s vlasy.
Byla nervózní.
Sahala si na břicho.
Byl jsem přesvědčený, že něco ví.
Ale měli jsme jen jednoho dalšího svědka. Tím byl její otec, Hann Pan.
Toho ale vyslechnout nemůžeme, protože je v kómatu.
Dokud ho nevyslechneme,
musíme prověřit všechny možné scénáře.
Nechám vyklidit chodbu a doprovodím vás.
Jennifer byla cestou domů zamlklá.
Lhala. Nechodila na vysokou.
Poslední čtyři roky spřádala síť lží.
Ale já chápu, že byla pod tlakem. Vyžadovali, aby byla úspěšná.
Moji rodiče přišli do této země z Karibiku.
A ode mě se taky očekávalo,
že budu lepší než ostatní.
Takže podle mě to není jen černobílé.
Jako první mě napadlo, že být jejím rodičem, naštvalo by mě to.
Udivuje mě, že tak dokázala žít.
Co celé ty čtyři roky dělala?
To jsme museli zjistit.
5. DEN
Yorská policie zřídila velitelské stanoviště,
aby uklidnila místní obyvatele a mohla přijímat informace.
Jack Heath, místostarosta Markhamu.
Je třeba zdůraznit, že to byla náhoda.
Takové věci tu nejsou běžné.
Markham je bezpečné město.
Máme mimořádně schopné policejní oddělení.
Odvádí skvělou práci.
Na počátku vyšetřování vraždy se vám vyplaví adrenalin.
Ale postupem času zase vyprchá.
Je důležité si tu energii udržet. Nejen u sebe,
ale u celého týmu.
Spojili jsme se s nemocnicí.
A zjistili jsme, že Hanna Pana probrali z kómatu.
Tohle byl ve vyšetřování zlomový okamžik.
Konečně se dozvíme, co se v tom domě odehrálo.
A řekne nám to člověk,
který se podíval smrti do tváře a přežil.
Posloucháte jen bzučení přístrojů, na které byl pan Pan napojený.
Jako první jsem si všimnul, že má pohmožděné pravé oko.
A že má drobnou tečku...
hned vedle nosu.
Tam ho střelili.
Pak nám pan Pan vypověděl, co se té noci stalo.
Šel brzy spát.
Jeho žena šla tancovat.
A Jennifer byla doma.
Poté ho probudil muž se zbraní,
který mu řekl, aby vstal a šel dolů.
Svou ženu našel v obýváku.
Byla hysterická.
Pořád dokola opakovala: „My nemáme peníze.
Nic nemáme. Pusťte nás, prosím.“
Jeden z těch mužů jí řekl, ať sklapne.
Zavolal mi detektiv MacDonald a zeptal se: „Sedíš?“
Pan Pan mi řekl, že seděl na gauči a mlátili do něj zbraní.
Paní Pan seděla na druhém gauči.
Prosila, ať ji ušetří.
A zatímco se to dělo...
Jennifer sešla ze schodů s jedním z podezřelých.
Neměla svázané ruce.
Přátelsky si spolu povídali.
- Pomozte. Potřebuju pomoc! - Uklidněte se. Co se stalo?
Vloupali se sem a slyšela jsem výstřely.
Nevím, co se děje. Jsem svázaná nahoře.
To si snad dělá prdel.
Řekl mi, ať se postavím, aby mi mohl svázat ruce.
A pak mě popadnul a vedl ze schodů.
Pak jsem uslyšela dvě rány.
Máma vykřikla.
Samé lži.
Nespěchejte.
Nespě...
V tu chvíli jsem byl přesvědčený,
že je zapletená do vraždy své matky a pokusu o vraždu svého otce.
Okamžitě jsem do nemocnice poslal uniformované hlídky.
Za žádných okolností nedovolím,
aby byla Jennifer se svým otcem sama.
9. DEN
Znovu jsem si zašel promluvit s pane Panem,
abych se ujistil, že nám už řekl všechno.
Tentokrát se ke mně naklonil a řekl:
„Použijte policejní techniky.
Použijte policejní techniky a zjistěte, co má Jennifer na svědomí.“
14. DEN 3. VÝSLECH
Dobře. Pojďte dál.
14:40
Posaďte se tamhle.
Jo.
Posaďte se, prosím.
Tak jo.
Třetí výslech Jennifer byl pro vyšetřování zásadní.
Musím vás informovat...
To znamená, že jsme si ho nepouštěli.
...že je náš rozhovor nahráván.
Je to pro vaši i moji ochranu. Kdyby se někdo zeptal...
Byli jsme ve vedlejší místnosti přilepení na skle
a čekali, jak se ten rozhovor vyvine.
Nemusíte nám nic říkat, když nebudete chtít.
Rozumíte tomu?
Chci to udělat.
Dobře. Tak vteřinku.
Věděli jsme, že Jennifer dokáže sofistikovaně lhát,
aby zakryla stopy.
Lhala své rodině a kamarádům celé roky.
Máme drobné technické potíže.
Přesunu vybavení do vedlejší místnosti.
Nevadí? A budeme pokračovat vedle.
Ale teď stojí proti Billu Goetzovi,
detektivovi vycvičeném na odhalování lží.
Jeho oklamat nedokáže.
Dobře. Tak půjdeme naproti.
Kdy jste začala hrát na klavír?
- Když mi byly čtyři. - Teda!
Taky jsem na základce hrál. Pořád si pamatuju „Labutě na jezeře“.
Nic víc jsem neuměl.
A co vaši rodiče?
Máte někdy pocit, že je těžké splnit jejich očekávání?
- Jo. - To chápu.
Že možná nejste tak chytrá, jak si myslí.
Ano.
Jak jste předstírala, že studujete?
Když něco chtěli, vyrobila jsem jim k tomu dokument.
Aha. A jaké dokumenty jste...
- Studentské půjčky a hodnocení. - Aha.
A jak jste to udělala?
Pomocí Photoshopu.
Photoshop. Dobře. A všimli si toho někdy?
- Ani ne. - Ne?
Určitě jste ale někdy chtěla přijít a říct pravdu,
ale nedokázala jste to ze sebe dostat.
Dobře.
Takže.
Kdyby vám to vaši dovolili, chodila byste s Danielem dál?
Co by se stalo, kdyby se do toho nepletli?
Možná bych s ním pořád byla. Nevím.
Ale on už si našel jinou.
Dobře.
A jak to berete?
Byl to člověk, který vyplňoval jistou prázdnotu v mém životě.
Jako bych přišla o kus sebe sama.
Vůbec jsem nebyla se svým životem spokojená.
Moji kamarádi si žili po svém
a já měla pocit, že můj život nikam nesměřuje.
Že mi všichni utekli.
Dobře.
Nesla jste to těžce?
Pořezala jsem se.
Půjdeme na to pěkně postupně, ano?
16:23
Poslali mě sem,
protože jsem odborník na ověřování pravdy, jak tomu říkáme.
Nevyšetřuju vraždy.
Jennifer ale netušila,
že v Kanadě může policie lhát.
Pokud nebudeme znevažovat výkon spravedlnosti,
můžeme lhát.
Mým úkolem je projít všechny důkazy k případu.
Dobře?
Pročesávají celý dům odshora dolů.
Víte, co umí satelity?
Ne.
Viděla jste v televizi takové ty válečné pořady,
kde nad budovami létají satelity?
A když se v domě pohybují lidé,
fungují jako rentgen.
Můžeme si ověřit, jestli byli lidé skutečně tam, kde tvrdí.
Nebo ne.
Bill Goetz začal mluvit o záznamech ze satelitů.
Byl to trik.
Chtěl Jennifer přinutit, aby si uvědomila, že řekla hloupost,
a vymyslela si další lež, aby ty předchozí zakryla.
Víte, kdo tehdy ve vašem domě byl?
Ne.
Ale ano, víte. O tom není pochyb.
Má to jeden háček. Podívejte se na mě.
Váš otec neměl být svědek.
Tam se to celé pokazilo.
Jasné? Váš otec neměl přežít.
Popsala jste nám černocha s dredy.
Žádný černoch s dredy tam nebyl. Dobře?
Zato nám popsal muže, s kterým jste tam byla vy.
Nebyl to černoch.
- Ale... - Proč jste to řekla?
- Tak si to pamatuju. - Ne.
Jste v tom zapletená.
Že ano?
Co se stalo?
Jen?
Tak daleko jste to nedomyslela, co?
Ti muži vás tam nepřišli okrást.
Přišli tam zastřelit vaše rodiče.
A nedostali se tam náhodou.
Bylo to domluvené.
Jakmile tam přišli a začali, už jste to nemohla zastavit.
Že ano?
Jen?
- Chtěla jsem to zastavit. - Já vím.
Tak proč nepřestali?
Nevím, co to bylo za lidi.
Ale podílela jste se na plánování, ne?
Že?
Jen?
Mrzí vás to, že?
Prosím?
To nic.
Mluvila potichu. Nahnul jsem se.
Neslyším vás.
Měli zabít mě.
Měli zabít vás?
Chtěla jsem umřít.
Nevěřil jsem vlastním uším.
Proč?
Už jsem nechtěla žít.
Říká nám konečně pravdu?
Měli zabít celou rodinu?
Ne, jen mě.
Co se pokazilo?
Já nevím.
Dobře. Tak co víte?
Proč měli zabít vás?
Protože už jsem nechtěla žít.
Proč ne?
Protože jsem všechny zklamala.
Tak jak se to celé odehrálo?
Takhle to dopadnout nemělo.
Cením si vaší upřímnosti. Co se tam dělo?
Co jste po nich chtěla?
Aby přišli.
A zabili mě.
Kolik si za to řekli?
Dva tisíce.
Dobře.
A jak si ten člověk říká?
Homie. Homeboy.
Dobře. Takže tam nepřišel náhodou.
Musela jste vědět, kdy dorazí.
Jak to proběhlo?
Napsal mi.
- Prosím? - Napsal mi.
Jak zněla vaše dohoda?
Měli mě za 2 000 dolarů zabít.
Zavolali mi, aby se dostali do domu.
Dobře. Jak to udělali?
Co vám do telefonu řekli?
- Byla to textová nebo hlasová zpráva? - Esemeska. „VIP přístup.“
Co to znamená?
Že je mám pustit dovnitř.
Co jste udělala, když se matka vrátila?
Šla jsem ji dolů pozdravit. A předstírala jsem, že kontroluju dveře.
Posaďte se, prosím. Neslyším vás.
Jak jste se vůbec dostala do kontaktu s Homeboyem?
Přes kamaráda.
Kterého?
Už ho nemůžu najít.
Jak se jmenuje?
Potřebovali jsme získat povolení k přístupu do jejího mobilu.
Abychom zjistili, s kým se stýkala
a jak to celé provedla.
Jen?
Rychle jsme prošli obsah jejích zpráv.
Okamžitě jsme si všimli, že jí přišla esemeska od Homeboye.
POTŘEBUJU ZNÁT ČAS SPLNĚNÍ ÚKOLU
POPŘEMÝŠLÍŠ O TOM?
JENNIFER: DNESKA TO NEJDE. MÁME PLÁNY
Bylo to jasné.
Ale byli jsme teprve na začátku.
Nejvíc nás zaujala konverzace
mezi Danielem Wongem a Jennifer.
JENNIFER: MILUJEŠ MĚ? CHCEŠ SE MNOU BÝT?
DANIEL: TEĎ NEMÁM NÁLADU, JEN
PROMIŇ
„Jennifer: Jak to myslíš? Za co se omlouváš?
Můžeš prosím odepsat?“
Daniel odpověděl: „Nevím, jak ti to říct.
Cítím to samé, co ty.
Ale k ní.“
„Jennifer: Takže ke Christine cítíš to, co já k tobě?
Tak toho Homeboye odvolej.“
„Daniel: Mám to odvolat?
Tvrdilas, že do toho půjdeš i beze mě.
Že to chceš udělat pro sebe.“
A pak se na ni Danny naštval.
DANIEL: VŽDYCKY JSEM KOLEM TEBE CHODIL PO ŠPIČKÁCH
VŠECHNO JSEM TI ZAŘÍDIL A DOMLUVIL
OZVI SE HOMEBOYOVI
To byl pro Dannyho Wonga hřebíček do rakve.
VOLÁNÍ HOMEBOY
Bylo jasné, že pomohl Jennifer získat kontakt na Homeboye.
HOMEBOY: JDE SE NA TO
Ta informace měla cenu zlata.
Máme jednoho ze zúčastněných.
Teď ho jen musíme najít.
Začali jsme Dannyho Wonga sledovat.
A prověřovat všechny jeho hovory.
Prověřovali jsme všechny jeho hovory.
Systematicky jsme dokázali určit, kdo by mohl být podezřelý.
Jedním z nich byl Eric Carty.
Druhým David Mylvaganam
a třetím byl Homeboy, Lenford Crawford.
DANIEL: CO DĚLÁŠ?
JENNIFER: ČEKÁM, AŽ HOMEBOY ZAVOLÁ
DÁVEJ NA SEBE POZOR
Lenford byl Dannyho známý.
Taky dealoval drogy.
Musíme je zatknout.
Do prdele. Znáš toho kluka, že jo?
Jo.
- Přišli si pro něj poldové do práce. - A zabásli ho?
Jo.
Obvinili ho ze spiknutí.
To si děláš prdel.
Do prdele. Nevím, co dělat.
Hustý.
Pravda vyjde najevo, jasné?
Musíme se k ní dobrat. Víme, že tam nepřišli za vámi.
Poslala jste je tam na svoje rodiče.
To chcete slyšet?
- Ale tak to nebylo. - Jak to bylo?
Chci slyšet, že jste je poslala na rodiče.
Ale...
K ostatnímu se stejně dostaneme.
Dobře. Už jsme...
Ten výslech se táhnul přes tři hodiny.
Podle Jennifer to byla nevydařená sebevražda na objednávku.
Víme, že zločinci nejsou nejchytřejší,
ale pochybuju, že by to popletli a zabili někoho jiného.
Jsou to kecy. Celé to naplánovala ona.
Mít tajemství není příjemné, že?
Teď se jí to celé rozpadne.
Jen?
Vteřinku, prosím.
Přišla chvíle, kdy na základě důkazů
konečně víme, co se toho večera stalo.
Jennifer přišla zpráva od Homeboye, ve které stálo: „Jde se na to.“
Pak počkala, až se její matka vrátí z tancování...
A přišla jí dolů popřát dobrou noc.
Pak došla ke dveřím
a odemkla je.
Udělala z rodičů snadnou kořist.
Pak se vrátila nahoru,
kde si dál psala s podezřelými.
Domníváme se, že problikla světlo,
aby jim dala signál, že můžou vyrazit.
A vrátila se zpátky do svého pokoje, kde čekala, až to provedou.
Představte si ten šok a hrůzu, který Bich a Hann museli prožít,
když jim do domu vnikli cizí lidé.
Tati?
- Volám na policii! - Slečno.
Haló?
Nic mi není! Jsem v pořádku!
Je to zlo.
Nic horšího snad ani nejde.
18:59
Tak jo.
Teď mě pozorně poslouchejte, Jen.
Vyšetřování došlo do bodu,
kdy vás musím zatknout za vraždu.
A také za pokus o vraždu a spiknutí za účelem vraždy.
Rozumíte tomu?
Řekněte mi, jestli těm obviněním rozumíte.
- Ano, nebo ne. - Jo.
Ano, dobře.
Je mou povinností vás informovat, že máte právo zadržet a poučit...
Policie zatkla podezřelé z vloupání v Markhamu
a dnes večer všechny šokovala obviněním dcery oběti
z plánování zločinu, který si vyžádal život její matky.
Podle policie stojí za celým plánem Jennifer,
která měla v úmyslu zabít svou matku Bich Ha Pan
a také svého otce Hueie Hanna Pana.
DVOJITÝ ŽIVOT JENNIFER PAN
Podívali jsme se se ženou na sebe. Nedokázali jsme se s tím smířit.
Uniklo nám snad něco? Proč jsem si toho nevšimnul?
Lidé jsou zděšení a zmatení samotnou představou,
že by někdo zabil lidi, díky kterým je na světě.
Vzpomněl jsem si,
jak jsem Jennifer na pohřbu její matky objal.
Upřímně mi jí bylo líto,
až mi přišlo, že moje slova postrádají význam.
Ale najednou jsem si přišel zrazený.
Z OBĚTI OBVINĚNOU
Když jsem tam druhý den přijela, čekal mě šok.
Kdy se to... Jak k tomu vůbec došlo? Kdy? Jak? Co se děje?
A já ji ještě litovala.
Zvládáte?
Jak mohla něco takového udělat?
Po zatčení jsme našli její deník.
Bylo zajímavé si přečíst, v jakém byla rozpoložení.
Zjistili jsme, že si Jennifer stěžovala, jak ji rodiče drží zkrátka.
Jen proto, že jí zakazovali chodit s drogovým dealerem.
Sama si napsala, že se báli, aby jí nepokazil život.
Jinak tam psala jen o Danielovi.
Kreslila si motýlky a štěňátka.
Chtěla mít s Dannym pohádkový vztah.
To byl její cíl.
A dělala všechno pro to, aby toho dosáhla.
Jsme přesvědčení, že ty stovky zpráv
a stovky výhrůžek Danielu Wongovi...
posílala Jennifer.
Neustále ho otravovala.
Snažila se k němu vrátit a vystrnadit Christine z jeho života.
To je přehnané chování.
Dělala to jen proto, aby s ním mohla být.
Podle mě Jennifer jen toužila po lásce a uznání.
Asi si myslela, že Daniel je jediný, kdo jí opravdu rozumí.
Co by jí zbylo, kdyby o něj přišla?
Ne?
Ale proč by s ní Daniel byl?
Už chodí s jinou ženou
a Jennifer pustil k vodě.
Asi ho lákaly peníze.
Pojistka, dům... Část z toho měla získat ona.
Jennifer si mohla přijít na půl milionu dolarů.
Tady dole.
Daniel si nejspíš myslel, že ji využije
a dostane se k těm penězům.
Dobře.
Aby měl víc peněz na svoje drogové aktivity.
Když to Hann Pan zjistil, dal Jennifer ultimátum.
„Řekl jsem jí, že musí svůj vztah s Dannym Wongem ukončit.
Kdyby ne, bude muset čekat, až umřu.“
K našemu překvapení jsme zjistili, že to nebyl její první pokus o vraždu.
Asi před 10 měsíci oslovila svého kamaráda,
a požádala ho, aby zabil jejího otce.
Dokonce tomu člověku zaplatila.
Ale ten plán selhal.
Aspoň vidíte, čeho všeho byla schopná.
Jak chladnokrevně si všechno promyslela a naplánovala.
A dokonce dvakrát.
Takhle to bylo?
To si nemyslím.
Už jednou to plánovala?
Musí za to zaplatit.
Nejsmutnější na tom je, že v noc vraždy,
když pachatel mířil na Bich...
Bich klečela
a její poslední slova byla: „Neubližujte mé dceři.“
Porota v Torontu shledala ženu vinnou z nájemné vraždy jejích rodičů.
Jennifer Pan byla odsouzena za vraždu prvního stupně své matky
a pokusu o vraždu svého otce.
Zpočátku nereagovala, ale když jí to všechno došlo,
zhroutila se a začala plakat.
Nakonec si vybrala Daniela.
Byla odhodlaná s ním být.
Za každou cenu.
Brala to jako příběh zmařené lásky.
Bylo to důležité.
Naše práce je důležitá.
A...
Musí z toho vzejít něco dobrého. A tohle...
Sice nám to nikoho nevrátí, ale...
Ale dosáhli jsme spravedlnosti pro paní a pana Panovy.
JENNIFER PAN, DANIEL WONG A JEJICH SPOLUPACHATELÉ
BYLI ODSOUZENI NA DOŽIVOTÍ. PRVNÍCH 25 LET NESMÍ POŽÁDAT O PODMÍNEČNÉ PROPUŠTĚNÍ.
DCERA HANNA PANA
MÁ DOŽIVOTNÍ ZÁKAZ PŘIBLÍŽENÍ.
PO ÚSPĚŠNÉM ODVOLÁNÍ PROTI ODSOUZENÍ
ZA VRAŽDU BICH HA PAN ČEKAJÍ VŠICHNI OBVINĚNÍ NA NOVÝ SOUD.
JENNIFER NADÁLE TRVÁ NA SVÉ NEVINĚ.
Překlad titulků: Anna Farrow