Downloaded from YTS.MX
Bármikor kezdhetjük, Will.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Oké, besétálok a szobába,
és leülök, ahogy azt némelyik dokumentumfilm elején szokás.
Ahol felhasználják a vágóképeket, de az interjúalany erről mit sem tud.
Természetesen viselkedem.
Üdv! Will Ferrell vagyok, a világ egyik legjobb színésze.
Réges-rég, amikor a Saturday Night Live-ban szerepeltem...
Will Ferrell.
Nem lettek itt új barátaim.
...összeismerkedtem Andrew Steele-lel.
Egyszerre kerültünk oda, őt írónak vették fel.
Helló, Robert Goulet vagyok.
Rengeteg jelenetet írt nekem.
Halló, itt Szaddám.
Idővel ő lett az SNL vezető írója.
Tedd már le az agancsokat!
Andrew tősgyökeres iowai volt.
Levi's farmerben járt, olcsó sört ivott, és imádott stoppolni.
Három napja nem aludtam.
Egy imádnivaló fráter
nagyon fura, kreatív humorérzékkel.
Évekig dolgoztunk az SNL-nél,
és Will állandóan arról beszélt, hogy akar egy SNL-gyerekműsort is.
Hallottál a diabetikus ketoacidózis veszélyeiről?
Rengeteget marháskodtunk.
Sokat ittunk.
És ha volt pár meglepő szerepválasztásom,
az mind Andrew Steele rovására írható.
Miért szerepeltem egy családi tévéfilmben?
Majd én otthon maradok a gyerekekkel.
Miért forgattam le egy filmet spanyolul?
Versenyezzünk vissza a házig!
Miért vállaltam el egy csomó gagyi sörreklámot?
Mindeközben mindketten megnősültünk, gyerekeink születtek,
és az évek során
ő lett az egyik legjobb barátom.
A pandémia alatt sokáig nem találkoztunk.
Épp Bostonban forgattam egy filmet,
amikor kaptam egy e-mailt Andrew-tól.
„Szia, Will!
El kell mondanom valamit.
Már öreg vagyok,
és bármennyire is nevetséges és felesleges ez a bejelentés:
megkezdem a tranzíciómat, hogy nőként éljek.”
„Az elmúlt tíz évben próbáltam megérteni, mi történik velem.
Egész életemben próbáltam megszabadulni tőle.
Most feladom ezt a harcot.
Kiskoromban azt hittem, minden fiú így érez.
Aztán azt gondoltam, csak egy különc vagyok.
Évekig elnyomtam magamban, majd elmentem egy terapeutához.
Csodálatos dolog, amikor az elméd és a tested
fellázad a természetellenes és szomorú lény ellen, amivé váltál.
Nem hinném, hogy transznőként nagyon megváltozna a személyiségem.
Faszfej helyett most picsa leszek.
Sokkal boldogabb vagyok így.”
„Szeretném azt mondani, hogy egy fényes, gondtalan,
bátorsággal és önbizalommal teli jövő vár rám, de sajnos nem.
Született komikusként folyamatosan kételkedem magamban és rettegek.”
„Nem fog könnyen menni.
A folyamat lassú, fura, rémisztő és örömteli lesz.
Remélem, hogy nem veszítem el egy szerettemet se.
Köszönöm. Új név majd hamarosan.”
Nagyon nehéz volt elküldeni.
Folyamatosan újraírtam a szöveget,
hogy pontosan azt mondjam, amit szeretnék.
Ledöbbentem.
Ez őrület.
Amikor valaki előbújik, arra kíváncsi, hogy szeretni fogják-e.
Találkoztam olyan transznemű emberekkel, akiket nem szerettek.
Nem kétlem, hogy Will a barátom, de én már nem Andrew Steele vagyok.
Jól van, és most hogyan tovább?
WILL ÉS HARPER
LATIN MACSÓ VISSZAVÁG WILL FERRELL
A CSAJOZÁS ÁSZA
Miután elküldtem az e-mailt Willnek,
a válasza gyors és támogató volt.
LOS ANGELES KALIFORNIA
Megírtam neki, hogy szeretem és támogatom,
és amikor csak tudtuk, kerestük egymást.
Jackpot!
De még így is rengeteg kérdésem volt.
Nekem is vannak kérdéseim Will számára.
Neki mit jelent a transzságom? Nőként tekint rám?
Ismer rajtam kívül transznemű embereket?
Miért pont Harper?
És mióta érezte ezt?
Miért hallgatott róla ilyen sokáig?
Érdekli a hormonkezelés, a műtétek és a szőrtelenítés?
Fel akarja tenni az összes kérdést, amit ilyenkor nem illik?
Még mindig szereti a szar sört?
Mi a baja a Natty Lighttal?
Vagy már csak bort iszik?
Az egy kurva jó sör. A legjobb!
Hogyan bánjak vele? Szeretné, ha változtatnék valamin?
Lesz egy vadi új barátom?
Halló?
Aztán felhívott,
és elmondta, hogy tudja, majdnem annyit jártam keresztük-kasul az országot,
mint egy kamionsofőr.
Mindenhová elmentem. Autóval, stoppal... Annyira szeretem az országot.
Sikerült.
De nem tudom, az ország is szeret-e még.
Az előbújása és a tranzíciója után Harper azon kesergett,
hogy nem tudja, visszatérhet-e még ezekre a helyekre.
Ekkor támadt egy ötletem.
Megkérdeztem, van-e kedve autóval felkeresni ezeket a helyeket,
immár Harperként.
Az út során pedig átbeszélhetjük, mit jelent ez a változás a számunkra.
Amikor pasiként útnak indultam kocsival, három pólót, három gatyát
és egy farmert vittem.
Ez nem lesz könnyű. A cipőket a legnehezebb kiválasztani.
Te jó ég!
Próbálom kibővíteni a bőröndöt, ahogyan csak lehet.
Jól van.
Beraktam két pár cipőt, más úgysem kell.
Elviszem ezt a túradzsekit, bár lehet, nem is fogom felvenni.
Ez egy Sherlock Holmes-jelmez. Ezt hozom.
Félek, hogy nem fog beférni.
A francba!
A szaxofon marad.
Az autókázáshoz mindig kell kempingszék és hűtőláda.
Nem tudhatod, hol álltok meg,
hogy megigyatok egy hideg Natty Lightot,
meg amit Will iszik.
Biztos valami narancsaromájú kézműves sört.
Harper!
Nézzenek oda!
Dallasban rekedtem.
A gép máshol szállt le, mert valami gond volt a légnyomással a fedélzeten.
Rátenyereltem a hívógombra. Megkérdeztem, hogy segítsek-e.
Persze, értem.
Nyomatékosan megkértek, hogy higgadjak el.
Azt feleltem, hogy inkább ők higgadjanak le. Lényeg, hogy leszállítottak.
Ugye felveszel?
- Felveszlek a városban. - Jó.
- New Yorkban találkozunk, jó? - Jó. Szia!
16 napot leszünk úton.
Biztos sok témát érintünk majd, de fura érzésem van.
Jó barátok vagyunk. De biztos ez?
Tudom, furán hangzik, amit mondok, de én mindig is Harper Steele voltam.
Will mindig is Harper barátja volt.
De Will jóban volt egy általam alakított karakterrel is,
amit nem kedvelek, és csak bekavarna most.
Harper, feljutottam a gépre.
Kilövésre készen.
Sokan nem ismerjük a szabályokat.
Ez egy teljesen új helyzet a barátságunkban és a kapcsolatunkban.
Mindjárt találkozunk!
Fura helyett választott, nem értem, miért.
Lehet, mert híres. Nem szeret nyilvánosan mutatkozni.
Mi a fasz ez? Te jó ég!
Ez az!
Itt vagy.
- Kösz, hogy eljöttél értem. - Mi ez?
A Van Cortlandt. Emlékszel rá?
- Szia, haver! - Hogy vagy?
- Igen, emlékszem. - Tudod, itt...
Eljöttünk ide golfozni kétszer.
Még megvan a kártyám. A New York-i golfengedélyem.
- Menjünk golfozni? - Igen.
Te jó ég!
- Jól nézel ki. - Köszönöm.
Nagyon jó a kabátod.
Profin tudok pakolni.
- Igen. - Tessék.
Jól van, jó lesz az úgy.
Alig várom, hogy beüljek.
Hogy megy a kocsid?
Szarul. Egy tragacs.
- Plüssborítása van. - Olyan kényelmes.
- Micsoda luxus! - Igen, tényleg az.
- Menjünk! - Indulás!
ELSŐ NAP
Mielőtt elhagynánk a várost, reggelizzünk a gyerekeimmel!
Utána indulunk majd.
Ezer éve nem láttam a gyerekeidet, alig várom!
Szia!
- Szia! - Sziasztok!
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
- Hogy vagy? - Örülök, hogy látlak.
- Mikor találkoztunk utoljára, Emma? - Az SNL-ben találkoztunk úgy három-négy...
- A pandémia előtt. - Ezer éve.
- Még kicsik voltatok. - Igen.
Vettél egyszer egy játékszaxofont.
- Tényleg? - Igen.
Elkezdtél rajta játszani...
Ez egy családi zenekar
- Igen? - És...
- Te tudsz játékszaxofonozni? - Én is játszottam valamin.
Ti pedig rosszallóan néztetek ránk, mert rémesek voltunk.
Nem tudok dönteni.
Mesélj!
Van görög és athéni omlett is.
- Jó reggelt! Tudják már? - Jó reggelt.
- Igen. - Mit kérnek?
- Mondd! - Van tza... tzatzikijük?
Persze.
- Ez egy görög étterem. - Kérek mindenkinek egyet.
- Ne! - Ne mindenkinek!
- Köszönöm. - Köszönöm.
Ti...
Tisztázzunk valamit!
Harper még mindig Apa.
Igen, Harper továbbra is Apu.
- Apu! - Apu!
De női megszólítással.
- Igen. - Így van.
Harper azért továbbra is Apa, mert ő ezt mondta.
Hogyan jelentetted be? Összehívtál mindenkit?
- Nem. - Nekünk is e-mailt küldött.
Épp egy gyorsétteremből jöttem el.
- Értem. - Leszakadt az állam.
- Értem. - Félre kellett állnom.
A váláskor megtudtunk pár dolgot.
Harper szólt, hogy találhatunk női ruhákat,
mert szokott abban járni.
Utána jelentette be, hogy mostantól női megszólítást szeretne használni.
- Igen. - Fokozatos volt az átállás.
Nem volt sokkoló.
Többnyire nagyon nyugodtan vettétek a hírt.
- Könnyű volt azonnal elfogadni. - Értem.
De nekem volt egy időszak, amikor...
Apám volt az egyetlen férfikép az életemben,
és ezt furán istenítettem.
Ő továbbra is az apám,
egyedül ezt a férfiszerepet veszítettem el.
De arra úgysincs szükség.
Meghoztam az ételeket.
- Csodás. - Imádni fogják.
Az biztos.
- Itt a tza-tza-tza... - Mindenki vegyen egyet!
- Megjött a tza-tza-tza... - A tzatziki.
Tudjátok, mire készülünk?
- Igen. - Oké.
Féltetek engem az út alatt?
Inkább a mentális egészséged miatt aggódom.
Én a testi épséged miatt.
- Igen. - Érted...
Amit te szeretsz, az engem néha megijeszt. Például egyedül lenni a semmi közepén.
- Igen. - Főleg...
Most tanulok meg én is jobban félni.
A tranzíció után ijesztő.
Bevallom, én is elgondolkodtam, miért csinálom. Elsőre nem is akartam.
De utána arra gondoltam,
hogy nagyon nehéz volt előbújni,
és lehet, hogy hülyeség,
de ez rákényszerít, hogy nyíltabban éljem az életemet.
Igen.
Járok dzsiudzsicuzni, ez megnyugtat titeket?
- Aha. - Kéthetente.
Tartanál egy bemutatót, vagy küldenél egy videót?
Így hirtelen nem tudom annyira elképzelni.
Általában nem szeretek evés után edzeni.
- Oké. - Igen.
Jól van.
Igen.
Indulnunk kell, de holnap felhívlak titeket.
- Az jó. - Persze.
- Szeretlek. - Én is. Szia!
- Szeretlek. - Szeretlek.
- Valamit szögezzünk le! - Oké.
Teljesen be vagyok sózva ettől az úttól.
- Az jó. - Igen.
- Van egy kérdésem. - Igen?
Saturday Night Live.
- Az a tuti. - Ugye?
Az az origó. Ott ismertelek meg,
- Voltál azóta az épül... - Nem.
Azta!
Lorne-t majd mind a ketten öleljük meg kellemetlenül hosszú ideig.
Azt meghagyom neked.
- Neked is menni fog. - Jól van.
- NBC Studios! Itt is van. - Ez igen.
Te jó ég!
Lépj be, ha mersz!
- A kis pofid! - Milyen fiatal és jóképű...
Igen, mi történt?
Harper Steele egyik legjobb alkotása. „Upsz, beszartam.”
Baszki!
- Csoportos ölelés! - Oké.
Az ablakos irodám a folyosó végén volt.
A lányok, Maya és Amy itt voltak velem.
Ez egy rémisztő szoba.
Bár ha íróként itt ültél a próba és a felvétel között,
az azt jelentette, hogy beválogatták a jelenetedet.
- Igen. - Szóval az jó volt.
Will Ferrell vagyok, és előadom a Chicago Cubs hangját, Mr. Harry Caray-t.
Az első hetünkön elmentünk ebédelni.
Valami miatt a kezdetektől egy hullámhosszon voltunk
nagyon sok témában.
Emlékszem, hogy próbáltam megismerni mindenkit.
Volt egy pár ember, akik egyáltalán nem tartottak viccesnek.
Azt gondolták, hogy Will Ferrell béna.
De én tudtam, hogy egyáltalán nem az.
Te kiálltál értem, és próbáltad meggyőzni a többieket, hogy tényleg vicces vagyok.
Utolsó olvasópróba. Rengeteg kaja és forgatókönyv.
Nagyon sok szokatlan helyzetet éltünk át együtt.
A teljes kreatív munkásságom során
egy Andrew nevű karakter szerepét alakítottam.
Valahogy így gondolok rá.
Ezért nagyon nehéz volt előbújni a barátaimnak.
Nem tudom eldönteni, hogy elhiszik-e, hogy Harper vagyok.
Elképzelhető, hogy Andrew-ként tekintenek rám, csak női ruhában.
Tina! Te jó ég!
De jó, hogy itt vagy!
Köszönöm, hogy eljöttetek.
Ez borzasztó megható.
Mindnyájan válaszoltatok, amikor előbújtam.
Tim kicsit negatív volt, de...
Először azt hittem, viccel.
- Imádlak. - Biztos voltam benne, hogy viccel.
Gondoltam, visszaküldök pár rasszista és szexista viccet, és várom a reakciót.
- Egs! - Igen.
- Igyunk Harperre! - Köszönöm.
Köszönöm.
Honnan hova vezettek el és mennyi idő alatt?
Lemegyünk D.C.-be,
és onnan át Indianapolisba.
Megnézünk egy Pacers-meccset.
Aztán irány Iowa City, ahol felnőttem.
- Él még ott valakid? - A nővérem. Megnézzük a régi házunkat.
- Aztán... - Talán Oklahoma?
Megnézünk egy autóversenyt.
Mit vársz a legjobban az útból?
Elmondom.
- Will vetette fel az ötletet. - Igen.
Tudta, hogy a tranzícióm miatt megváltozhat a viszonyom az országgal.
- Ez így van. - Teljesen.
- Félek tőle. - Persze.
Will ismer. Szeretem a késdobálókat, a kamionos pihenőket, a lebujokat.
Így van.
Pár hete átmentem egy sikátoron,
és belém nyilallt, hogy ez nem tetszik.
- Igen. - Már nem biztonságos.
- Igen. - Mondjuk mikor biztonságos egy sikátor?
Tőled sosem kérnek ajánlásokat.
Ha valaki elutazik oda, ahol jártál, sose kér tippeket.
„Hol a legjobbak a kidobált bútorok?“
Tudnék ajánlani pár helyet.
Will végig veled lesz.
Narkolepsziás vagyok és rosszul vezetek.
MÁSODIK NAP
Hogy vagy?
- Jól. - Remek.
Most már nincs visszaút, szóval...
Te jó ég! Anyám!
- Van egy kérdésem. - Oké.
Jól van.
- Hogyan választottad a nevedet? - Jó kérdés.
A halott nevem Andrew.
- Andrew voltam, tudod. - Igen.
Az első reflexem az volt, hogy megkönnyítsem az emberek dolgát.
Tudod? Ne érezzék úgy, hogy valami furcsaság történik.
- „Én csak...” - „Nincs semmi látnivaló.”
Pontosan. Andrew-ból Angie leszek, ennyi.
- Az sima liba. - Igen.
Amikor az első elektrolízis-időpontomra mentem,
ismételgettem magamban az új nevemet, és borzasztóan hangzott.
- Igen. - Nem hangzott helyesen.
Elkezdtem más neveken gondolkodni.
A Chandelier sokáig versenyben volt.
Aztán eszembe jutott a Harper név, amit imádok.
Anyukám Harper Lee osztálytársa volt.
Tudod, a Ne bántsd a feketerigót! írója.
- Aha. - Melegség öntött el, ahogy kimondtam.
- Az igen! - Tudtam...
- Zsigeri reakció volt. - Így van. Kimondtam hangosan.
Ismételgettem a Harper nevet.
Rájöttem, hogy megvan. Ez az én nevem.
- Ejha! - Ennyi volt.
Te mire változtatnád meg a nevedet?
Kiskoromban utáltam a nevemet.
Az igazi nevem John William.
- De a szüleim Willnek hívtak. - Igen.
Emlékszem, elsőben
legalább hat vagy hét Mike és Steve volt az osztályomban.
Annyira szerettem volna inkább Mike lenni.
- Vagy... - ...Steve.
- Azok voltak a menő nevek. - A tiéd meg fura volt.
- Meg kemények. - Igen, mint a Steve.
„Mizu, Steve”?
- Igen. - És Mike.
Szeretném megköszönni neked,
hogy bevetted a fővárost az útitervbe.
Ez az egyik kedvenc városom.
- Nem rajongok érte. - Nem szereted az amerikai történelmet?
Jaj, hagyjál már!
- Nekem unalmas ez a város. - Azon változtatunk.
- Mutatok valami nagyon különlegeset. - Rendben.
Itt is van.
- Ez egy parkoló? - A tükörmedence.
- Nincs benne víz. - Egy kevés van.
Itt.
Csodálatos, nem igaz?
Jaj, izgulok.
Én is.
15 perc múlva talán Biden elnökkel beszélgetünk.
- Hogy akarsz bejutni? - Ez segít majd.
- A pénzkereső. - Aha.
Az elnök otthon van? Szeretnénk köszönni neki.
Hé! Joe!
Nincs otthon.
Éveken át kocsikáztam női ruhában, de ezt mindenki előtt titkoltam.
Ha meg kellett állnom tankolni, akkor gyorsan megpróbáltam
magamra húzni egy overallt.
- Attól férfiasnak tűntem... - Igen.
Volt egy váltás ruhám vész esetére.
Rettegtem, hogy megállítanak gyorshajtásért,
miközben női ruhában vagyok...
- Szörnyű volt. - Igen.
Most viszont önmagamként keltem útra,
nem bújhatok már Andrew mögé.
Önmagamként nézhetem meg az országot, amit imádok. Ez teljesen új.
Ha nem bánod, átnézném a régi naplóimat.
Rendben.
Durva a naplód.
Mikor kezdtél el naplót írni?
Amikor úgy éreztem, hogy szétesik az életem.
Ennek az a címe, hogy Egyes számú napló.
Fehérneműk és egyéb magánjellegű ügyek.
Miért írógéppel írtad?
Hogy minden biztosan kijöjjön.
Nem zavar, ha hibák vannak benne.
- Vesszőhibák. - Igen, mindenféle.
Ez afféle gondolatfolyam.
Itt a terapeutámról írok.
„A terapeutám ma lehurrogta az elképzelésemet,
hogy fiú helyett lány lennék.
Nem fogadja el. Azt mondta, fantáziavilágban élek.
Nem tudott mit kezdeni a fura rettegéssel
és hányingerrel, ami elönt, ha férfiruhát veszek fel.
Megkért, hogy írjam le az érzést, de nem sikerült.
Mintha azt gondolná, azért öltözöm nőnek, mert lázadok és haragszom.
Neki van egy elmélete.
Nekem viszont fogytán a türelmem az elméletekkel.
Lássuk csak! Ezt hét éve írtam.
- Hozok nasit, készítsd a székeket! - Jó.
Jó sok mindent vettél.
Mert úton vagyunk. Szereted a Pringlest?
- Imádom. - Nem tudtam, melyiket szereted.
Ez tudod, milyen ízű? Fuego.
Oké.
- A Fuegót nem kóstolom meg. - Dehogynem.
Van Lángoló BBQ is.
- A Lángoló termékcsalád része. - Igen, rengeteg van...
Be kell osztanunk.
Ki tudja, mikor találunk újra boltot.
Lehet, defektet kapunk. Be kell osztanunk.
Pontosan.
Eszembe jutott egy kérdés.
Feszengtél azzal kapcsolatosan, hogy hogyan beszélj velem?
Az, aki nem transz
gyakran fél attól, hogy valami bántót mond véletlenül.
- Erre céloztam. - Igen.
Amikor találkoztunk, nem tudtam, hogy van-e valami, amit szeretnél...
Valószínűleg...
Igen, kicsit izgultam.
- Oké. - Mármint...
Én is izgultam.
Női ruhában vagyok.
- Igen. - Rémisztő volt.
Szerintem valójában azért izgultam,
mert nem tudtam, mik a szabályok.
- Oké. - Már ha egyáltalán vannak szabályok.
- Igen. - Nem tudtam...
Hogy is mondjam?
Nem tudtam, hogy mi „változott meg”,
és mi maradt ugyanaz.
Megértem, ez egy nehéz kérdés.
De szeretném, ha tudnád, hogy a barátokkal nincsenek szabályok.
- Pontosan. - Igen.
- Azonnal megnyugtattál. - Igen.
Igen, mert tudom, hogy nincsenek rossz szándékaid.
Bármit is mondanál, nem tudnék haragudni rád.
Igen.
Nézzük, mit vettem még. Van még Pringles.
Philly Cheesesteak ízű.
Haver!
Király vagy!
- És ha nő? - A nőknek mit mondasz?
- Királynő vagy! - Ez az, igen!
Sikerült beindítani.
- Folytathatjuk az utat. - Így van.
Miért nem állunk meg minden reggel az útszéli falatozókban?
ÖTÖDIK NAP
- Nem tudom. - Azok a kedvenceim.
Ez a reggelizők Mekkája.
Jó napot!
- Jó reggelt! - Foglaljatok helyet!
Köszönjük.
Mit ajánlasz, Kimberly?
- A legjobb az All-Star reggeli. - Oké.
Én azt kérem.
Két tojás, pirítós választható kenyérből. Szalonna, sonka vagy kolbász.
Gofrival vagy zsömlével.
- Kérek kettőt. - Persze.
Csak vicceltem.
És ön, uram?
- Hölgyem! - Hölgyem! Nagyon sajnálom.
Semmi gond.
Az All-Star Specialt kérném.
Köszönöm szépen. Elviszem az étlapokat.
- Tessék. - Remek.
Igen.
Rendelésem van.
Nem szeretem, ha férfinak néznek, de néha megesik.
Ez...
Megesik az ilyesmi...
Igen, megesik, de tudod, te mit tehetsz?
Kérdezd meg, hogy „a kishölgy, aki egy nő, mit kér?”
- „A kishölgy...” - A kishölgy...
- Csak viccelek. - A kishölgy.
- Teljes kiőrlésű? - Az enyém a fehér kenyér.
- Enyém lesz. - Tessék.
Egyébként várod a ma esti meccset?
Igen, de azért nem titkolom,
hogy belépni egy ilyen nagyon férfias közegbe
a legnehezebb része...
- Igen. - ...a tranzíciómnak.
Én is olyan voltam.
Jártam kosármeccsekre. Ismerem ezt a világot.
Szeretnék visszatérni ebbe a világba, mert egy részem elutasítja a tranzíciómat.
- Igen. - Nem teljesen természetes nekem.
- Ez az! - Ez az!
Amikor belépek a stadionba...
- Remekül festesz. - Köszönöm.
- Tetszik a kabátod. - Készültem.
...nőként lépek be, és így kell, hogy tekintsenek rám.
De lehet, ők nem így fognak látni.
Fura, hogy ezt mondom, de lehet, én se látom úgy magam.
De így, hogy ott leszel, sokkal könnyebb lesz, mint egyedül.
Ezt egész úton észben kell tartanom.
Kapok egy kis segítséget,
de attól még nem lesz egyszerű.
Rengeteg Lakers-meccset láttunk.
Igen.
Jack Nicholson, Leonardo DiCaprio vagy Vince Vaughn mellett
sosem ül ott a transz barátjuk.
- Jogos. - Nem láttam még ilyet.
Olyan bonyolult. Mindig a sporttal
próbáltam igazolni, hogy nem vagyok nő.
Persze a nők is kedvelhetik a sportokat, csak én próbáltam... tudod.
- Igen. - Sportrajongó akartam lenni.
És mivel sokáig játszottam a szerepet, valóban sok mindent megtanultam,
és tényleg meg is szerettem.
- Igen! - Igen!
Ez az, Pacers-szurkolók! Van ma egy különleges vendégünk!
Hadd halljam, Pacers-szurkolók!
Mit gondolunk a Sixersről?
Mit gondolunk a Pacersről?
Sixers!
Pacers!
Köszönöm, Indianapolis. Harper Steele barátommal érkeztem.
- Most fejezte be a tranzíciót. - Lekevertek.
Hihetetlenek voltatok, Indy!
- Lekevertek. - Köszönjük!
Will Ferrell is itt van ma. A kormányzóval beszélget.
Próbálják leterelni őket a pályáról, hogy elkezdődhessen a meccs.
Átszelik az országot? Hogy kerültek ide?
Harperrel 30 éve vagyunk barátok,
és átautózunk az országon.
- Kosárpályákat látogatnak? - Nem igazán...
Ez az első közös sporteseményünk Harper tranzíciója óta.
A Pacers kedvesen fogadott minket.
A Pacers egy pont előnnyel kezdi a negyedet.
Ő a kormányzó?
Hogy is hívják?
Eric Holcomb.
- Holcomb? - Igen.
Hol írják?
Friss hírek érkeztek Indianapolisból.
Eric Holcomb kormányzó aláírta
a fiatalkorúak nemi megerősítő műtétét tiltó törvényt...
Az egészségügyi ellátást, a mosdóhasználatot szabályozó...
A texasi törvényhozás több mint 70 LMBTQ-törvényt nyújtott be.
...Kansas a 20. állam...
Az észak-dakotai republikánus kormányzó...
...a nemek jogi meghatározását vezették be Tennesseeben.
...a törvény megőrizné a biológiai nemet...
A transzneműséget teljesen ki kell zárni a közéletből.
Ezt jól eltoltam.
Oké.
Nem számítottam rá, hogy a kormányzó is ott lesz.
Igen.
- Megkérdezte, mit csinálunk. - Igen.
Elmondtuk neki, és úgy tűnt...
- Nem zavarja. - Nem.
Bárcsak rákérdeztem volna,
hogy mi az álláspontja a transznemű emberekről.
Én nem tudtam, hogy ő a kormányzó.
Csak később mondta valaki.
Én hallottam, ahogy mondják, hogy bemutatnak neki.
Meglepődtem.
Ez gyakran megeshet veled. A fotó, amin nem akarsz szerepelni.
Igen.
- Velem ritkán van ilyen. - Igen.
Bejön valaki, és lefotóznak vele.
Én meg ugye veled jöttem.
Egyszer csak egy képen szerepelek egy ismeretlen kormányzóval.
- Igen. - És...
Épp ez az!
- Nem... - Ez bánt.
Rá kellett volna kérdeznem.
Kíváncsi lettem volna a véleményére.
Igen.
- Megjártuk az arénát. - Igen.
- 20 000 néző előtt. - Igen.
Milyen érzés volt?
Tudom, hogy ez majd később segíteni fog,
hogy könnyebben jelenjek meg ilyen helyeken. Túl vagyok rajta.
Ez az egyik célom ezen az úton.
Párszor majd külön akarok menni.
- Tuti. - Így megtudom, milyen.
Egyedül.
- Persze. - Igen.
ISTEN HOZTA ILLINOIS-BAN!
Egyszerűen lenyűgöző.
Nagyon sok transznemű ember él országszerte,
ezeken a tájakon.
Igen.
Azt hiszem, szeretnék több transznemű emberrel találkozni.
Irány Peoria!
Van ott egy Dana Garber nevű nő,
aki idősebb korábban tranzícionált,
és nagyon aktív szerepet játszik a peoriai transzközösségben.
Ez lenyűgöző számomra, mert gyerekkoromban egy transzt se ismertem.
Igen.
- Köszönjük, hogy fogad minket. - Igen.
Persze.
Ön idevalósi?
- Most Pekinben vagyunk. - Oké.
Egész életemben itt éltem.
Igen.
Ön is később tranzícionált, mint én?
Én 61 éves vagyok.
- Én 65. - Oké.
55 évesen bújtam elő a családomnak.
Értem.
- Majdnem, mint Harper. - Igen.
A saját élményeim alapján azt tippelem, hogy nem lehetett könnyű.
- Igen. - Igen.
Réges-rég tudtam,
hogy lánynak kellett volna születnem.
Az első nap az óvodában bementem, és a lányokkal ültem le.
Az óvónő a szabályokat magyarázta.
Kivitt minket a mosdóba.
Én a lánysorba álltam be. Ő pedig megfogta a kezemet,
és elmagyarázta, hogy a fiúkkal kell állnom.
Mindenki kinevetett,
amitől pánikrohamom lett.
Be kellett rohannom a wc-be hányni.
Az óvónő utánam jött, látta, hogy rosszul vagyok, és felhívta anyámat.
Amikor anyám odaért, elmagyaráztam neki, mi történt.
Elmondta, hogy én fiú vagyok. Nem mehetek a lányokkal, mert más a testünk.
- Fogalmam sem volt erről. - Értem.
Ez nem a testrészekről szólt,
hanem arról, hogy ki vagyok itt fent.
Nem értettem, mi bajom van.
Általános iskolában minden este imádkoztam,
hogy Jézus gyógyítson meg vagy öljön meg.
- Szörnyű volt. - Igen.
Nem értettem, miért vagyok ilyen.
Mentálisan nagyon megterhelt ez az egész, egy ideig öngyilkos gondolataim voltak.
Azt hittem, nincs más megoldás.
Nem akartam igazán meghalni, de nem is akartam így tovább élni.
Elkezdtem terápiába járni
egy csodálatos terapeutához.
Ő arra biztatott, hogy ha tényleg így érzek, akkor próbáljam ki.
Mert korábban nem a valódi énem szerint éltem.
Igen.
Nekem sajnos nem volt jó a terapeutám.
- Tudja, megesik ez is. - Igen.
Később jutottam el egy genderkérdésekre szakosodott terapeutához,
akivel sokat beszéltem.
Az első ösztrogéntablettámat egy évvel később kaptam meg.
Tudom, butaság.
De ahogy lenyeltem, úgy éreztem, csoda történt.
Csodálatos érzés volt.
Pedig hónapokig nem éreztem semmit.
De mentálisan teljesen más érzés volt.
Nem is értettem, miért vártam addig.
- Én sem. - Igen.
Volt, hogy gyűlölettel találkozott ebben a közösségben?
Volt pár incidens.
A hangom miatt férfinak néznek...
- És utálja a hangját? - Abszolút.
Szeretem, ha nem figyelnek fel rám.
- Igen. - Imádnám, ha sikerülne.
Nagyon kikészít a hangom.
Nem vágyom erre a mély, férfias hangra.
Egy ideig engem is zavart.
- Még hangterápiára is jártam. - Igen.
De egyik este elgondolkodtam,
hogy ezt a társadalomért teszem-e, vagy magamért.
Ez jó kérdés, igen.
Rájöttem, hogy ez egyáltalán nem rólam szól.
Ilyen a hangom, és kész.
A tranzíciónak fontos része, hogy megtanuld elfogadni magad.
Szeretném hangsúlyozni, hogy életemben nem csináltam még ilyet.
Nem tudok énekelni.
- Az nem baj. - Ez nem énekverseny.
- Nem számít. - Oké.
Jöhet egy kis Sonny és Cher?
Kezded te?
- Oké. - Tiéd az eleje.
Ez az!
NYOLCADIK NAP
Durva, hogy énekeltünk.
- Jól bántál a mikrofonnal. - Dehogyis!
- Még sosem láttalak így. - Csodálatos érzés volt.
Szerinted nem kellene...
- Ez vicces lesz. - Oké.
...egy főcímdal ehhez az úthoz?
- Kérjünk meg rá valakit! - Kit?
- Fred Armisent? - Fred.
Kit tudunk még, aki jó számokat ír?
- Fortét? - Igen, Will Fortét.
Tetováltattál már mexikói koordinátákat Az arcodra?
- Rendkívül tehetséges. - Persze.
- Mollyt. - Molly Shannont.
Nem romantikus?
- És Wiig? - Kristen Wiig.
...a legjobbakkal bulizz!
Lemegyek a folyóhoz
Hívom Wiiget.
- Szia, Wiig! - Szia, Kristen!
- Sziasztok! - Szia!
Mi a pálya?
Szükségünk lenne egy főcímdalra.
- Oké. - Szóval...
Arra gondoltunk, hogy te egy annyira tehetséges barátunk vagy,
biztosan tudsz nekünk írni egy főcímdalt.
Persze, csak...
Milyen legyen?
- Ezt nem gondoltuk át. - Barátok kocsikáznak?
- Igen, ez tökéletes. - Egyértelmű.
Harper és Will.
Legyen dzsesszes.
- Kicsit gyorsabb. - Igen.
- De ne túl gyors. - És egy kicsit...
- Várjatok, leírom. - Jó.
Legyen olyan, hogy felkapd rá a fejed!
Gondolkodtasson el, és legyen megható is.
Igazad van, legyen megható.
Legyen benne egy kis countrys íz is.
- Szóval pörgős, dzsessz, vidám... - Dzsesszes.
Vidám, de ríkasson meg.
Igen, a sírás fontos.
- Megható, de vidám. - Dzsesszes.
- Azt ne felejtsd el! - Egy kis countryval.
- A dzsesszest ne hagyd ki! - Oké.
- Köszi szépen. - Szeretlek titeket. Majd küldök...
Ráér, elég, ha pár napon belül elküldöd.
- Ja, jó. - Igen.
- Sziasztok! - Szia, Kristen!
Szerintem megértette.
- Ez jó volt. - Igen.
Van egy kérdésem.
Szerinted nőként rosszabbul vezetsz?
Ezt a legnagyobb hülyeség... Ez komolyan... Menj a picsába!
- Talált! - De egyébként igen.
- Helló! - Hogy s mint?
Felismered ezt a pasit? Egy hollywoodi színész.
Mi? Nem.
- Nem? Filmekben játszik. - Semmi baj. Tekerd fel az ablakot!
- Basszus, a nővérem hív, fel kell vennem. - Rendben.
Szia, Eleanor!
Kihangosítón vagy, mert Willnek lenne pár kérdése.
Eleanor, nem akarlak terhelni. Biztos nem gond, ha ott alszom?
Már hogy lenne gond?
Van a szobámban párásító?
- Ne hallgass Harperre! - Eszedbe ne jusson! Ne foglalkozz vele!
Will a kanapén alszik.
- Milyen márkájú tusfürdőt készítettél be? - Elég!
Bekészítem Willnek a Chanel arckrémemet.
Köszönöm. Igen.
- Hidd el, érzem. - Értem.
Érzem, hogy közeledünk Iowa Cityhez.
Ez neked hazai pálya. Izgatott vagy.
Te jó ég!
Csodás! Imádom.
- Szia! - Sziasztok!
- Örülök, hogy látlak. - A barátom, Will Ferrell.
- Szia, Will! - Hogy vagy?
Ez megfelelő ajándék?
Köszönöm.
- Szereted a Pringlest? - Imádom.
- Mindjárt itt vagyunk. - A fürdő ott van bent.
Ez csodás, köszönöm.
Eleanor, hogyan reagáltál a bejelentésre?
Teljesen meglepődtem.
Az első reakcióm a szomorúság volt.
Azért voltam szomorú,
mert belegondoltam, mennyi fájdalmat élhetett át Harper az évek során.
Az is eszembe jutott, milyen stresszes lehet neki előbújni.
Ezért a válaszomban a gyorsaságra koncentráltam,
nem is a fogalmazásra.
Így van.
Így Harper érezhette, hogy ezen nem kell gondolkodnom.
- Majd később beszélünk. - Igen.
Azt hiszem, azt írtad, ami nagyon jól esett,
hogy milyen jó, mert mindig is akartál egy húgot.
- Ezt mondtam. - Igen.
Ennyi volt.
Hadd meséljek el egy történetet, ami mindig eszembe jut.
Nyolcadikos lehettem.
Eleanor odaadott nekem egy megunt trapéznadrágot.
Emlékszem, fehér fodros volt.
Ez lett a kedvenc nadrágom.
Le se vettem, annyira imádtam.
Elmentem deszkázni a deszkás haverjaimmal.
Igen.
Egész este deszkáztunk, én meg csodásan éreztem magam a...
- A trapéznadrágban. - Igen.
Amikor kijöttünk a deszkaparkból,
megbeszéltük, hogy a rá következő héten eljövünk újra.
És valaki megjegyezte, hogy legközelebb ne a buzis nadrágomban menjek.
Onnantól kezdve nem vettem fel többé.
Nem vágtad rá, hogy a nadrág marad?
Az életem során annyiszor volt, hogy valahogy újra és újra
elnyomták bennem Harpert.
Erre az incidensre jól emlékszem.
Eleanor, nem ettél Pringlest.
- Tejfölös hagymás. - Megfeledkeztem róla.
- Tessék. - Ismered a Lángoló termékcsaládot?
- Nem. - Igen.
- Az túlzás lenne nekem. - Lehet.
Köszönöm szépen.
Csak egyet...
Hol vettétek?
Egy Walmartban Indianapolisban.
Akkor azért más az íze, mert Indianából jön.
Az biztos.
Nézzük csak.
Ezeket anyám gyűjtötte össze.
Ejha!
Ezek a cuki Harper Steele aranyos sulis fotói, amikor össze volt zavarodva.
Kábé ebben a korban kezdődött bennem az a fura érzés.
Igen.
De meggyőzöd magad,
hogy mindenki így érez.
Ezért hallgatsz az egészről, mert hát ez csak természetes, nem?
Akárhányszor látok magamról egy ilyen képet...
Ez az újságban jelent meg. Mindig egykerekűztem.
Az egész várost bejártam vele.
Imádom ezt a képet. Ez...
Így képzelem el magam kislányként.
Istenem, mennyire szeretem ezt a képet!
Igen. A fenébe is!
Igen, ez az. Itt nőttem fel.
Régen gördeszkáztam. Itt tanultam meg az összes trükköt.
- Itt gyakoroltam a rúdugrást. - Itt?
Igen, anyám épített nekem...
Segített krumpliszsákból varrni egy matracot a rúdugráshoz.
- Arra futottál? - Igen.
A hátsó kertben szúrtad le a rudat?
- Igen, ott. - Értem.
Ha sikerült, felrepültem 2 méter magasra.
Nem gondolod, hogy másokkal játszottam! Inkább a rúdugrás.
Egyik nap hazajöttem a gimiből, és nagyon unatkoztam.
Ezért hazafelé eljátszottam, hogy részeg vagyok.
Azzal tudnék menni.
Mehetek egy kört?
Kölcsönadod egy percre az egykerekűdet?
Mehetne vele egy kört?
Miért?
Ő is tud egykerekűzni.
- Persze. - Kösz.
De jó! Remélem, magassarkúban is menni fog.
- Hogy hívnak? - Quinn. És téged?
- Ő Will Ferrell. - Menő.
Inkább ott próbálom, ha elesnék.
Harper épp felvágott, hogy tud egykerekűzni.
Ezzel közlekedsz?
Gimiben ezzel jártam mindenfelé.
- Egy pillanat! - Jó.
- Rég nem próbáltam. - Oké.
- De ha beindul... - Ez az!
Ha már ráülsz, megy ez.
Ez az. Te jó ég!
Úristen!
Ne! Ez rohadt instabil.
Évekig ezen éltem.
Ez az. A rohadt életbe!
Ez az!
- Szia, Harper! Hogy vagy? - Mizu, Will?
Szia!
Kösz, hogy kölcsönadtad.
Oké. Szép napot!
- Köszi szépen. - Szívesen.
- Le vagyok nyűgözve. - Ezt csináltam.
Két éven át így mentem suliba.
- Ez nagyon fura volt. - Igen.
- Kösz, Eleanor! - Szívesen.
Van elég Pringlesöd?
- Még maradt, de köszönöm. - Oké.
- Finom volt. - Oké.
Ezt nézd!
- Esik a hó! - Tudom.
Ez hóviharnak minősül?
- Attól még nagyon messze van. - Jó.
Ez csak egy kis hóesés.
- Elég nagyok a pelyhek. - Ez csak egy hózápor.
Na jó, ez hóvihar.
Lehet, tényleg nem egy zápor.
- Ezt aláírom. - Megmondtam.
Valami tökre érdekel.
Valahogy még nem kérdeztem meg tőled, hogy...
Mondd csak!
- Mondd! - Milyen a melled? Lett melled.
Imádom a mellem.
Amikor felébredtél a műtétből...
Úgy képzelem...
Teljes eufóriában ébredtél?
Négy óra alatt letudtam a serdülőkort.
De amint felébredtem,
tudtam,
- hogy ez csodás. - Aha.
Minden lépés, amitől én jobban érzem magam...
- Igen. - ...a testemben, az egyszerűen csodálatos.
- Szédítő. - Igen.
Egyértelműen felemelő.
- Igen. - Szóval...
- Ez remek. - Ilyen volt cicikkel ébredni.
Ez egy komolyabb téma, beszélhetünk róla később is, ha szeretnéd.
A barátom vagy.
Minden barátomat biztatom, hogy kérdezzen.
Szívesen beszélek erről.
Mit gondolsz, a jövőben átesel majd még más testi módosításon?
- Talán. - A jövőben.
Amikor elkezdtem gondolkodni a tranzíción, a nemiszervműtéttel úgy voltam,
hogy 61 éves vagyok,
úgyse lesz már olyan hű, de aktív szexuális életem.
- De ott van a diszfória is. - Igen.
Amikor a tükörben meglátok valamit, ami nem illik ahhoz, ahogyan érzem magam.
- Szóval... - Igen.
- Nem tudom. - Értem.
- Nem tudom a választ erre. - Értem.
Van még kérdésed a mellemről?
- Nem, de azért kíváncsi vagyok valamire. - Jó.
Jártál hangszerboltban, amióta van saját dudád?
Ez jó!
Will Ferrellé az év vicce.
Köszönöm. Amint kimondtam, tudtam, hogy díjnyertes vicc lesz.
Szerintem az elemzés a vicc halála,
- de itt nincs mit elrontani. - Mondd! Magyarázd el!
- Hadd értsék meg a mágiát! - Elmagyarázom.
Will először dudákat emlegetett,
ami ugye egy hangszer...
Ezért a hangszerbolt!
- Hihetetlen! - Micsoda szellemesség!
Mind a kettővel lehet játszani, de másképp.
- Hűha! - Ugye?
Köszönöm. Találkozott ma hírességgel?
- Nem. - Oké.
Csak magával.
- Ez az! - Igen!
- Tűzijáték... - Tűzijátékvilág!
Ez óriási.
Te jó ég!
Holy Nishiki!
Valami veszélyeset akarok.
Gator Gun!
Ez a Honey Badger.
- Tegye le! - Jó.
Húzza le a matricát a biztosítékról...
- Meggyújtom... - És fut.
Hány tiszta gatyád van még?
Kezdek...
- Kifogyni? - Igen.
MOSODA
Most irány Meeker, Oklahoma.
Régen gondolkodás nélkül elmentél volna ide.
Hogy érzed most magad? Mit gondolsz?
Izgulok és szorongok.
Tudod, hogy imádom ezeket a helyeket. Egész életemben jártam az országot.
Eljöttem az ilyen kisvárosokba, és a bárokban iszogattam az emberekkel.
De nem tudom, ezt megtehetem-e még.
Jól van.
Hívsz, ha úgy érzed, necces a hely.
Tudod, mit?
- Beraklak gyorshívásra. - Jó.
- Amint hívlak, gyere! - Jó.
- Ha akarod, bemegyek veled most. - Ne.
Jobb érzés lenne, de szeretném ezt kipróbálni egyedül.
Nem várok el semmit. Egyedül ezt nem tudnám kipróbálni.
- Veled viszont igen. - Jó.
ÜDV, MOTOROSOK!
TRUMP TÖRVÉNY ÉS REND
BASSZA MEG BIDEN!
Hogy s mint?
Remekül, és te?
Jól vagyok.
Hogy hívnak?
Dominique. Harper Steele.
Harper Steele.
Mi a pálya?
Te meg ki vagy?
Harper. És te?
Mama T.
Mama T?
Igen.
- Hallottam rólad. - Igen.
Dunsztom sincs, ki ez. Nem ismerem.
- Csak szívatunk. - Oké.
Oklahomaiak vagytok?
Semmi baj. Én...
Azért vagyok itt. Elég sok bárban megfordultam már.
Tesztelem, hogy a tranzíció után is van-e még itt helyem.
- Ez a baj. - Aha.
- Oklahoma, köszönöm. - Te hová valósi vagy?
Iowából.
Iowa!
Iowából, de New Yorkban élek.
- Szóval a keleti parton. - Így van.
Hogy bírjátok ott, srácok?
Vagy csajok?
Köszönöm.
Iowát jobban szeretem, de ott nem tudok megélni.
Tényleg?
Tévéműsorokat írok.
Írok a barátomnak, most parkolt le.
- Halló? - Szia!
Szia!
- Gyere be! - Oké.
Bemutatom az új barátaimat.
- Ez Will Ferrell? - Igen.
Ez komoly?
- Ő a barátom, Harper. - Üdv!
- Csá, faszikám! - Ő nem faszi.
- Harper nő. - Nő vagyok.
- Bocs. - Semmi baj.
- Nekifuthatunk újra. - Igen.
Másfél éve kezdtem a tranzíciót.
Most Will körbe akarja utazni velem az országot.
- De jó! Ez csúcs! - Nagyon menő!
Tetszik, hogy támogatod a barátodat.
Ez lenyűgöző. Manapság ez ritkaság,
Igen.
Nekem sok...
- Hozok sört. - Sok transz barátod van?
- Transz nem, de bi igen. - Igen?
- Igen.
- Persze. - Igen.
Persze. Harper, ezek az őslakosok...
- Énekelnének nekünk. - Őslakosok vagyunk.
Megmutatjuk Oklahomát és az amerikai őslakosokat.
Ez az!
- Örvendek. - Hűha!
- Üdv Oklahomában! - Ez gyönyörű.
Üdv az őslakosoknál!
- Így van. - Köszönöm.
Köszönöm.
Nagyon örülök, hogy találkoztunk.
Ez nagyon...
- Próbáltam bemutatni Oklahomát. - Nagyon megható.
- Érezzétek jól magatokat! - Kösz.
Köszönjünk a fogadtatást.
Szép estét!
- Üdv! - Travis Cobb vagyok.
Szia, Travis! Ő a barátom, Harper.
- Üdv! - Travis.
Üdv!
Amikor még pasi voltam, sokat jártam ilyen helyekre.
De a tranzíció után megijedtem...
- Értitek, ugye? - Igen.
- Ne félj! - Oké.
- Ha tetszik, gyere ki! - Köszönöm.
- Tudod? - Igen.
- Ne aggódj! - Azt hiszem...
- Vágod? - Ezt jó hallani.
Annyi szörnyűséget hallottam a hírekben.
Boldog vagy?
Maximálisan boldogabb vagyok, az tuti.
Köszönjük! Kösz, srácok!
Sokkot kaptam.
Nem miattuk, hanem magam miatt.
Valójában nem tőlük félek.
Igen.
Az önutálattól félek.
„Egy torzsszülött vagy, mit keresel itt?”
Ez a hang megy a háttérben. És...
Igen.
Basszus!
- Semmi baj. - Jól vagy?
Nem is tudom...
Kösz, haver!
2016 decembere.
„Vannak ilyen reggelek.
A világról elvágva ébredek,
és tudom, hogy ha kapcsolódni akarok bárkihez,
hazudnom és rejtőzködnöm kell.
Ez nagyon lehangoló.
Egy olyan világról álmodom, ahol felfedhetem a sebezhetőségemet,
hadd lássák, míg erőt nem kovácsolok belőlük.
Erre vágyom.”
- Van egy téma, amit nem érintettünk. - Igen.
- Gondolom, akarsz majd ismerkedni? - Igen.
- És te...
Szeretnél felszedni valakit egy bárban,
vagy szeretnéd, ha téged szednének fel.
Monogám típus vagyok.
- Igen. - És optimista.
- Igen. - 61 vagyok.
De jó lenne megint kapcsolatban lenni.
És hogy látod, egy transznő érdekelne?
Persze.
- Férfi? Oké. - Persze.
- Oké, értelek.
Tudom, giccses, de a személyiség a lényeg.
- Tiszta lappal indulsz. - Igen.
Szeretnék egy párt, akivel reggel az ágyban kávézva
megbeszélhetem az előző esti hülye filmet.
- Ez a lényeg. - Ez...
- Igen. - Tudom, hogy nyálas.
Remélem, meg tudom ezt majd élni.
61 éves vagyok, ketyeg az óra.
Megérkeztünk Texasba.
Ez az! Üdv Texasban!
ÜDVÖZÖLJÜK TEXASBAN!
Kérek egy szexi képet!
Ez az!
- Háromra! - Jó.
- Texas! - Texas!
Kétkilós steak ingyen. A Big Texanben.
Este odamegyünk.
Csak egy órád van megenni.
- Egy órád? - Azt hiszem, azt írták.
Megoldod.
Nem tudom, én megoldom-e,
de egy bizonyos viktoriánus korabeli nyomozónak biztosan tetszene a kihívás.
Ne!
- De igen. - Jaj, ne!
Hölgyeim és uraim!
A világ legnagyobb magánnyomozója, Sherlock Holmes.
Ricky Bobby!
Nem Ricky Bobby, Sherlock Holmes.
- Azért pakoltam be, hogy megszívassalak. - Igen.
És tessék!
- Te jó ég! - Hogy van?
- Remekül. - Örvendek.
Hogyan jelentsem be magát?
- Sherlock Holmes, Londonból. - Oké.
A vendégével, Harper Steele-lel.
- Harper Steele. - Ms. Harper Steele.
- Miss Harper Steele? - Igen, Ms. Harper Steele.
Ms. Harper Steele. Oké.
Sherlock Holmes ellátogatott hozzánk Londonból,
vendégével, Harper Steele-lel.
Miss Harper Steele.
Egy órája van, hogy legyűrje a steaket.
Kaphatnék egy sört?
Idegességből eszem.
Elég gyakran vagyok a figyelem középpontjában...
Igen?
...de ez mindent visz.
TEXAS NEM HOLLYWOOD TAKARODJATOK INNEN!
MI A FASZ AZ AZ ASZTAL TÚLOLDALÁN?
VAGYIS MR. HARPER STEEL, NEM?
VAJON SHERLOCK RÁJÖTT, HOGY EGY PASIVAL ESZIK?
MINDEN PORCIKÁJÁBAN TEXAS-ELLENES
A TRANSZPASI NEM LETT A KÖZÖNSÉG KEDVENCE
BASZÓDJON MEG A LIBSI FERRELL!
KI AZ A LÉNY SHERLOCKKAL SZEMBEN?
Tegnap este...
Nagyon rosszra fordult a hangulat az étteremben.
A tömeg nagyon gyorsan köréd gyűlt,
úgy éreztem,
hogy valamiféle bazári látványosság vagyok.
Valahogy nem éreztem jól magam ettől.
Érted?
Számomra az a legszomorúbb,
hogy én...
Jaj, drágám!
Úgy érzem, cserben hagytalak.
- Jaj, nem! - Tudod?
És rájöttem közben,
hogy a te testi épségedre is figyelnünk kell.
Ettől rémesen érzem magam.
Gondoltam, elolvasok pár tweetet, amit az út eleje óta kaptunk.
Felolvassam?
„Nagyon fontos, hogy a gyerekek lássanak egy újabb holfiú-hollányt.
Persze Will Ferrellnek is fel kellett ülnie erre a trendre.”
„Gáz, hogy Will Ferrell egy transznővel érkezett élete első Pacers-meccsére.”
„Ki az a csávó?”
Várj, ez jó!
„Will Ferrell Iowa Cityben járt ma.
Ryan Reynoldsszal egy dokut forgatnak, a transzgyerekek támogatására.”
Ryan...
Nem tudtam, hogy Ryan mindenben benne van.
- Ez csak rólad szól. - Oké.
- Felolvassam? - Igen.
„Remek, egy sátánista pedofil illuminátus Iowában.”
Ez én lennék?
Igen. Milyen érzés?
Ez nevetséges. Nem is vált ki belőlem érzelmeket.
Nem szabad alábecsülni, hogy ez mennyire káros.
Transzként rengeteg szart benyelsz, ami aztán belülről feszít szét.
- Ezek a tweetek is ilyenek. - Igen.
Azok, akik utálják a transzokat és engem,
azt mondják, hogy nem vagyok igazi nő, és sosem leszek az.
Jól van, nyugi. Transznő vagyok, én ezt elfogadtam.
- De attól még vannak érzéseim. - Igen.
Ráadásul ez nem egészségtelen.
Sok szempontból sokkal egészségesebb vagyok a tranzíció óta.
- Igen. - Megmentette az életemet.
És ezt nem viccből mondom.
Volt olyan, hogy kevésen múlt...
Tudom, hogy voltak sötét gondolataid, de az öngyilkosság is...
Volt, hogy annyira rossz volt a helyzet?
- Igen. - Értem.
Nagyjából hat éve elmentem egy fegyverboltba.
Az eladó megkérdezte,
hogy hobbiból vennék-e fegyvert, vagy önvédelemből.
Ezen meglepődtem, mert nem értek a fegyverekhez.
- Én sem. - Ugye?
Mondtam, hogy is-is, mert elhagyatott helyen lakom. Kamuztam valamit.
Megfogtam a fegyvert, és iszonyatosan megijedtem tőle.
- Baszki! - Kisétáltam a boltból.
Úgy voltam vele, hogy még átgondolom.
Egészen a tranzícióig nem akartam, hogy fegyver legyen a háznál.
- Ki tudja, mire késztet. - Igen.
Többször éreztem azt, hogy jó lenne, ha lenne fegyverem.
De amint megkezdtem a tranzíciót, elöntött az életkedv.
- Élni akarok. - És folytatni...
Az élet tényleg egy ajándék.
- ...az önismeretet. - Igen.
ALBUQUERQUE ÚJ-MEXIKÓ
Ez már most nagyon tetszik.
Harpert nagyon erősen Albuquerque-hez kötöm,
mert itt forgattam a MacGrubert,
amikor értesültem a tranzíciódról.
Itt történt, napra pontosan egy éve.
Kicsit úgy érzem, 40 éve kellett volna meghoznom ezt a döntést,
de akkor nem ismerlek meg titeket.
Biztosan nem vesznek fel írónak.
- Más életet éltem volna. - Igen.
Túl sok jó dolog történt.
Ti is érzitek, amit én?
- Jó magasan vagyunk. - Várjatok!
- Mi az? - Halljátok a kutyaugatást?
Igen.
Csendet!
Hallgattasd el a kutyádat!
A szomszédok megőrülnek a kutyádtól.
Most még több kutya ugat.
- Te jó ég! - Hűha!
Tósztot!
Megtiszteltetés itt lenni.
Nagyon tisztellek téged és az utat, amit bejártál.
Borzasztó büszke vagyok rád,
és nagyon szeretlek.
- Köszönöm. - Rátok!
Legyen további kellemes utatok!
- Jó nagyot fog pukkanni. - Jó.
Rendben.
ÚJ-MEXIKÓ
Azt a paszta!
LŐJ GÉPKARABÉLLYAL!
Hívjuk fel Kristent!
Egy kukkot sem hallottunk felőle.
A sípszó után hagyjon üzenetet!
Szia Kristen, itt Harper és Will.
Csak érdeklődünk a főcímdal felől. Ne aggódj, ha nem állt még össze!
Megerősítem, amit Harper mondott: ne izgulj emiatt!
- Nem kell. - De...
Hogy érzed, elég könnyen értelmezhetőek voltak az utasításaink?
- Oké, köszi. - Köszönöm.
Juj, egy Dunkin' Donuts!
- Nem. - Miért nem?
- Nem. - Most az egyszer?
Legalább egyszer álljunk meg egy fánkra!
Olyan szörnyű ez az út.
Egyszer sem álltunk meg.
Végig fánkot akartam.
Hülye kocsikázás!
Csak transzemberekkel beszélgetünk.
Egy vicces dolgot se csináltunk. Mondj egyet!
- Miről beszélsz? - Mondj egy vicces dolgot!
Ez most komoly? Lehet, csak éhes vagy.
Én csak egy Dunkin' Donutsos fánkot akartam.
Sose lehet az, amit én akarok.
Lefényképeznétek minket?
Persze. Köszi!
A Grand Canyon is benne volt?
- Persze. - Van benne kanyon is.
Oké.
- Honnan jöttetek? - New Yorkból.
Én is New York-i vagyok.
- Mi is kocsikázunk. - Igen.
- Harper tranzícionált... - Igen, és most...
Megbeszéljük, hogy ez miben befolyásolja a barátságunkat.
- Kérdezhetek valamit? - Persze, nyugodtan!
Milyen korán tudta, hogy szeretné ezt megtenni?
Iowában nőttem fel,
ott gondolni se lehetett ilyesmire.
Nem tudtam...
Azt tudtam, hogy valami fura bennem.
Ezt biztosan tudtam.
De meggyőztem magam, hogy ez a furcsaság normális.
Végül tíz évvel ezelőtt kezdtem el jobban foglalkozni a témával.
Folyamatosan harcoltam ellene, meg jártam terápiába...
Tudja, én nyugdíjas terapeuta vagyok.
Értem.
A karrierem elején volt egy páciensem.
Ez már 30 éve volt.
Azt mondta a férfi, hogy boldog házasságban él, szereti a feleségét.
Igen.
De amikor csak teheti, női ruhát hord.
- Igen. - Össze volt zavarodva, hogy mi is ő.
- És hogyan oldotta ezt meg? - Igen.
- Nagyon elzárkóztam. - Igen.
Féltem ismeretlen vizekre evezni vele.
- Nekem ismeretlen volt. - Aha.
Nekem is volt egy terapeutám, aki megállított.
De tudja, nem haragszom senkire, mert én is leállítottam magamat.
Igyekeztem nyitott és támogató lenni.
De tudom, hogy közben azt sugalltam...
- Erről szólt az életem. - Emlékeztettem a feleségére.
Igen, értem.
- „Szereti a feleségét, az életét.” - Igen.
- „Miért tenne ilyet?” - Ugye?
- „A műtét óriási lépés.” - „Biztos elbírná?”
Tudom, hogy akadályoztam azt az embert.
- Itt a kék széked. - Oké.
Ha nevet kellene adnod a sörödnek, mi lenne az?
- Ez egyértelmű. - Na?
Cornelius Danderhoff.
Cornelius Danderhoff?
- Ezt jegyezd meg! - Jó.
Ő Dolores O'Brien. Kiiszom az utolsó cseppig.
De mutatok előtte valamit.
Különleges ajándékkal készültem Cornelius Danderhoffnak.
Ez egy kabát.
Ez egy italkabát.
Igen, egy ital...
Bár Dolores több egy egyszerű italnál.
De lehet, te így gondolsz Corneliusra.
Cornelius imádni fogja.
Jól van.
Ezt nézd!
Aranyos vagy, Dolores.
Olyan kabátot kaptál, mint az enyém.
Olyan cuki vagy!
- Jaj, de kifinomult ez a Cornelius. - Cornelius! Ezt nézd!
Kaptál egy meglepit.
- Milyen elegáns vagy, Cornelius. - Jaj, Cornelius!
- Leadhatnál pár kilót. - Segíts neki fogyni!
- Nézd, milyen elegáns! - Nézd!
„Van kedved elmenni vacsorázni?”
„Nem.” Ez kicsit nyers volt.
„Jóságos ég!”
- Ez az első alkalom? - Igen.
- Nyilvános helyen. - Nyilvános helyen.
- Nagyon bátor vagy. - Igen.
Szeretném, ha otthon éreznéd magad. Ezért...
Mark Spitz!
Dupla ágyúgolyó!
Felhúztad?
Ez baromi szexi!
Lazulsz Mark Spitzszel.
Rendben.
Jó lett. Szexi vagy. Remélem, látszik majd.
Milyen érzés egy nyilvános medencében úszni?
Imádom.
- Oké. - Imádom.
A fürdőruhám állhatna jobban,
de azt hiszem, ezzel a világ összes nője így van,
ha fürdőruháról van szó.
Kényelmesebb lenne egy jobb fürdőruhában.
Remekül nézel ki.
Köszönöm. Úgy érzem, ezt tényleg így is gondolod, ugye?
Vicces, mert rengetegszer szerepeltem félmeztelenül vagy akár fecskében,
de elég szégyenlős vagyok.
Ezt tudom.
De ha vígjátékról van szó, amit imádsz...
- Akkor mindent bevetek. - Feláldozod magad.
Ezért örültem, hogy üres a hely.
Régen viccesen edzetlen voltam.
Most már sokkal rosszabb a helyzet.
- Tudom, hogy őszinte vagy. Igen. - Igen.
Tudom, hogy zavar, hogy van rajtad némi súlyfelesleg.
Így van.
De D.C.-ben az öltönyödben nagyon jóképű voltál.
- A csodás külsőnkre! - A csodás külsőnkre!
UTOLSÓ PIHENŐ VEGASIG
- Mi a terv? - Nem szeretem Vegast.
- Nem szeretsz játszani? - Nem.
Mi lenne, ha elvinnél vacsorázni egy jó helyre?
Vegas tele van ötcsillagos éttermekkel.
Jó, de eddig mindent én fizettem.
- Igen. - De támogatom.
- Oké. - Öltözzünk ki!
- Most nem Sherlock-jelmezben megyek. - Rendben.
Talán most lehet majd egy normális esténk.
Nagyon örülnék neki, mert kipróbálhatnám magam egy új környezetben.
Menjünk el mulatni!
ADOMÁNYBOLT
Kösz, haver.
- Minden rendben lesz? - Igen. Bemegyek.
Körbenézek, és reménykedek, hogy találok valamit ma estére.
Később találkozunk.
- Szia! - Szia!
JELMEZ ÉS SZÍNHÁZI KELLÉK
Jó napot!
- Egy barátommal vacsorázom. - Oké.
De kellene egy álruha.
Valósághűnek kell lennie.
Nem szeretném, ha felismernének.
- Meg akarja... - Will Ferrell vagyok.
- Igen. - Örvendek.
Szeretnénk elmenni vacsorázni, mint két átlagember.
- Értem. - Igen.
Kerülje a világos színeket, az is felhívja a figyelmet önre.
- Oké. - Valami természeteset válasszon!
NŐI RUHA
Olyan vagyok, mint egy turista Vegasban.
Ez érdekes.
- A méretezés követhetetlen. - Aha.
- Felpróbálom. - Jól néz ki.
- Ugye? Köszönöm. - Igen.
Ez tetszik. Ez a legjobb.
Will?
William!
Te jó ég!
Ez meg mi?
Úristen!
Én David Abernathy vagyok, nem Will.
David Abernathy. És foglaltál asztalt?
Igen.
Köszönöm.
- Te ülj ide! - Jó.
Ez az.
Köszönöm.
- Jó estét, hölgyem és uram! - Hali!
- Üdv az SW Steakhouse-ban! - Köszönöm.
Örvendek.
- Köszönöm. - David vagyok, ő Harper.
David, Harper. John vagyok.
- Üdv! - Örvendek.
- David Abernathy vagyok. - Hogyan?
- David Abernathy. - Értem. Én John vagyok.
Egy ideig Bette Midler és az Air Supply menedzsere voltam.
Pompás!
Két Montague-t kérnénk.
Remek választás. Ez a specialitásunk. Máris hozom.
Igyunk!
- A kis kísérletünkre! - Jó.
- Nem tudom megállapítani, működik-e. - Én sem.
Ennek az útnak a célja, hogy kevésbé szorongjak.
Igen.
Egy igazi transznemű ember nem így él.
De az adományboltban ma
sokkal nyugodtabb voltam, amit az útnak köszönhetek.
- Aha. - Igen.
Még egy koktélt?
Hozna egy pohár Cabernet-t?
Kösz, John.
Ez egy bonyolult téma.
Néha minél jobb a sminkem,
annál jobban utálom az arcom.
De hisz...
remekül nézel ki.
De van valami ebben a lassú önismereti folyamatban,
ami alatt elfogadom magam.
Igen.
Minél „szebb” leszek,
annál jobban látom a hibákat.
Azt hiszem, értem. Te mindent megteszel...
De valahogy nem érzem át...
Csak felhívja a figyelmemet a rendkívül férfias vonásaimra.
Amikor tükörbe nézek, egyre jobban látom a jövőt.
Igen.
De ettől úgy érzem, még több erőfeszítést kell tennem.
Lassan két hete vagyunk folyamatosan együtt.
Végig úgy éreztem, hogy én csak Harperrel vagyok.
Kezdem elfelejteni...
- A halott nevet? - Igen.
Harper kezdi...
teljes mértékben átvenni a helyét.
Szerencsésnek érzed magad a randipartnered külseje miatt?
Nagyon szerencsésnek érzem magam, elvégre Bette Midler volt menedzsere az!
- A volt menedzsere. - Igen.
- Szerinted... Itt van John. - Az jó.
Szerinted John felismert?
- Egy Nickel & Nickel cabernet. - Köszönöm.
Szívesen!
John gyanakszik.
- Ez így van. - John rájött.
Igen, John...
Képzelj el valakit, aki elmegy kocsikázni egy barátjával,
és mindenben benne van.
Ne csináld!
És egyetlen egy dologra vágyik csak.
- Egy vicces dologra. - Annyi jó dolgot csináltunk.
Egy vicces dologról álmodozott, még a naplójában is írt róla.
Ezt most hallom először.
Írtam a Dunkin' Donutsról.
„Kedves naplóm!”
Eljött a nap!
„Ma felfedeztem valamit...”
„Egy Dunkin' Donuts nevű helyet. Megváltoztatta az életem.
Minden fánk a barátom.”
- Ne! - „Végre otthon érzem magam.”
Túl messzire megyünk.
- Bírod? Vigyem én? - Vinnéd az egészet?
Van pár bejegyzés a naplómban,
amiről ez a hely jutott eszembe.
2015.11.27.
„Kezdődik egy újabb kiszámíthatatlan ünnepi időszak.
Öngyilkos gondolatok, bűntudat,
és élénk álmodozás egy biztonságos életről valahol, egy apró házban,
ahol békében alkothatok és élhetek.
Elképzelem, hogy van egy lakásom a kaliforniai sivatagban.
Minden áron Mojavéba akarok költözni.
Nem bírom kiverni a fejemből.”
TRONA KALIFORNIA
„Decemberben találtam egy házat Tronában.
Tízezer dollárba kerül, és csak erre tudtam gondolni.
Ajánlatot tettem rá, és úgy tűnik, az enyém lesz.
Lesz egy saját helyem, ahol nőként létezhetek majd.
Mérföldekre mindenkitől.”
Mióta van ez meg?
Hat-hét éve vettem.
Te jó ég!
Igen.
Egy olyan helyet kerestem,
ahová elvonulhatok, ha el akartam bújni az emberek elől.
Valami megfogott benne.
Az, hogy annyira messze van mindentől?
Igen, egy lepukkant városban áll.
Igen.
Úgy éreztem, itt a helyem.
Mert...
Igen.
Én annyira...
utáltam magam akkor.
Bassza meg!
Egy szörnyetegnek éreztem magam.
- Kurvára utáltam. - Semmi baj.
Igen, semmi baj.
- Minden rendben. - Igen.
Valahogy azt képzeltem,
hogy lesz itt egy modernista házam, ami örömet okoz nekem.
Megmutatom, hogy szétverték az egészet belülről.
Nem akarok már ezzel foglalkozni.
Akartam is kérdezni, hogy mi a terved vele.
Odaadod valakinek?
Tudom, hogy...
- Az volt a terv, hogy itt nő leszek. - Igen.
Ez volt a terv. De ezt se tudtam megvalósítani,
mert az itt lakóktól is féltem,
szóval ugyanúgy nem mertem mutatkozni előttük.
A ház volt a menedékem.
- Fel tudtál itt venni női ruhákat? - Igen.
Női ruhában dolgoztam itt.
Hoztam magamnak női ruhát,
és abban ücsörögtem esténként az erkélyen.
Imádtam.
De ez nem a helyes út. Ezt nem így kell csinálnom.
Nem bujkálhatok.
Nem is lehet, mert úgyis minden utolér.
Nem akarok többet félni az emberektől. Mert az szomorú és lehangoló.
- Ki akarok mozdulni. Érted? - Igen.
És fontos...
hogy ne kelljen tovább hazudnom neked.
Igen.
Mondhatnám, hogy vettem egy házat magamnak.
De akkor is hazudnék neked. Nem szeretek hazudni a barátaimnak.
- És mégis, tessék. - Igen.
Az egyik legjobb barátom vagy, és hazudtam neked.
Közben érthető, hogy védtem magam,
mert nem tudtam, ki hogyan reagál majd. Féltem.
De már nem akarom ezt csinálni.
Van pár titok, amit nem fogok megosztani veled.
Például pár lemezboltról nem mesélek soha.
Kiszedem belőled.
Nem fog menni, mert titok.
Egyszer elloptam valamit a házadból.
Tudom, mi az.
Jó barát vagy.
Nem lövünk fel pár tűzijátékot?
Jaj, de jó!
- Olyan izgi! - Add az öngyújtót!
- Ezt lerakom ide. - Jó.
Ne felém!
- Gator Gun! - Gator Gun!
Gator Gun!
TIZENHATODIK NAP
Mi az?
- Ez az utolsó napunk. - Igen.
- Nem látom, amit mutatsz. - Mi van odaírva?
Dunkin' Donuts.
Ha nem veszünk ott fánkot, nem volt értelme az útnak.
- Ezt nem hiszem el. - Ez egy értelmetlen út.
Tessék, kimondtam.
Rendben.
Jól van.
- Tessék! - Ne már!
- De. - Ez komoly?
Igen.
Üdv a Dunkin'ban! Mit adhatok?
Mit szeretsz jobban? A hagyományosat vagy a minifánkokat?
Van almás süti?
Van!
Kérj már valamit!
Időre van szükségem.
- Ne! - Ne!
Egy klasszikus mázasat kérek.
- Most már örülsz, baszod? - Igen.
- Félreállok, hogy nyugiban ehess. - Istenem!
- Tudod, mit? - Igen.
Nagyon finom, hideg.
- Imádom. - 5000 kilométer!
A legjobb.
- És most hogy tetszik az út? - Életem legjobb utazása volt.
Nagyon jó volt.
Harper!
- Te jó ég! - Szia!
Jó látni!
Harper és Will, mi volt a kedvenc pillanatotok?
Rengeteg kedvenc pillanatom volt.
Van valami új, amit megtudtál Willről?
Vagy Will, te megtudtál valami újat Harperről?
Fogalmam se volt arról,
hogy Harper milyen sokáig mennyire el volt keseredve.
Nagyon ügyesen titkolta el.
Én azt tudtam meg Willről,
hogy 27 éve vagyunk barátok,
de...
szóval...
Ő szeret engem. Érted?
Látott engem összeomlani,
és én is láttam őt összeomlani, pedig egyáltalán nem szokott.
Nem is tudom...
Olyan fontos volt neki az út.
Fontos volt neki, hogy ne szenvedjek.
Ez...
Nagyon kedves volt tőle.
Ennyi.
Ez csodálatos.
- Milyen színt választottál, Will? - Zöldet.
Az anyaország, a Smaragd-sziget színét.
- Gyönyörű! - Szent Patrik-napra tökéletes.
Mit mondjunk? Nem akarom megzavarni az alkotási folyamatot.
A hívást átirányították...
Istenem!
A sípszó után hagyjon üzenetet!
- Szia, Kristen! - Szia, Kristen!
Will és Harper vagyunk, és képzeld, majdnem átszeltük az országot.
Most lemegyünk a strandra.
- Csak becsekkoltunk. - Igen.
Ha szeretnél küldeni valamit az elkövetkezendő pár percben, küldd csak!
- Ez az! Megérkeztünk. - Igen.
- Ott az óceán. - Gyönyörű.
- Jó érzés itt lenni. - Igen.
- Hosszú volt az út. - Igen.
- Tudom. - Tudod?
- Ez igen! - Gyönyörű!
- Szép helyeken állítottuk fel a székeket. - Igen.
- A Grand Canyonban. - Igen.
- A Mississippinél. - A hatalmas Mississippinél.
Egy Walmart parkolójában.
- Ezt sose felejtem el. - Igen.
Mindig emlékezni fogunk az útra.
Eltelhet egy hét vagy hat hónap...
Igen.
...mindig óriási örömet fog okozni, ha találkozhatok veled.
Ezzel mindig is így voltam, de most még közelebb kerültem hozzád.
- Még... - Igen.
Holnap eszembe fog jutni valami, amit elfelejtettem megkérdezni.
Nekem meg valami, amit el akartam volna mesélni.
- De... - Van időnk.
- Ráérünk. - Így van.
Hoztam neked egy ajándékot.
- Komolyan? - Igen.
Az egyik visszatérő témánk a szépség volt.
Igen.
És elfogadni magunkat,
meg azt, amivel ez jár.
Legyen az a smink vagy a ruhakeresés,
fontos, hogy szépnek érezd magad nőként.
És már akkor tudtam,
hogy mi adok Harpernek az út végén.
Egy pár gyémánt fülbevalót.
- Ne már, ez komoly? - Igen.
Te jó ég!
Tessék.
Ez persze
egy emlék is erről az útról,
de arra is emlékeztet,
hogy jogodban áll szépnek érezned magad és gyengédnek lenni magaddal.
Te jó ég!
Ez annyira menő! Nagyon kedves tőled.
Különleges ajándék.
Bemegyek.
Elég kellemes.
Dolores!
Cornelius!
Most mi lesz?
Én holnap visszaindulok.
Vissza kell vinnem a kocsit New Yorkba.
Te mit csinálsz?
Semmi dolgom. Ráérek.
- Visszajössz velem? - Az jó ötlet.
- Új útvonalon. - Igen.
- Van sok ötletem. - Oké.
- Jó helyeken állunk meg. - Alig várom.
Sziasztok, itt Kristen.
Azt hiszem, befejeztem a dalt.
Nagyon remélem, hogy tetszik nektek.
Elkezdem.
Harper és Will nyugatra mennek
Csak két régi barát
És két vadiúj mell
Megnézik Amerikát
Nem tudom, mit találnak majd
Új utakra lelnek
De azt sosem felejtik
Hogy egy barát, az egy barát És aki barát
Az mindig az lesz
Egyik parttól a másikig
5000 kilométernyi kapcsolat
Vajon Lewis és Clark
Bemerészkedtek az érzelmek mocsarába?
Ez a terület még nagyobb talány
Ezért a két hősünk a legbátrabbak
Harper és Will nyugatra mennek
Mint Thelma és Louise
Csak kevesebben halnak meg
Megnézik Amerikát
Egy csaj és egy pasi
Új utakra törnek
De azt sosem felejtik
Hogy egy barát, az egy barát És aki barát
Az mindig az lesz
Valahogy majd megoldják
Hiába kukulnak meg néha
Ismerik egymást egymillió éve
Elindultak megtalálni magukat
Egy varázslatos nő
És az ő felnőtt manója
És most jön a dzsesszes rész!
Feltételezem, hogy nem volt már hely a kocsiban
És csak azért nem hívtak engem is
De megteszem, amit kértek
Ez a dal szívből szól
Harper és Will nyugatra mennek
Nem aranyat keresnek
Ezen az úton sokkal gazdagabbak lesznek
Megnézik Amerikát
A saját térképüket követve
Új utakra törnek
De azt sosem felejtik
Hogy egy barát, az egy barát És aki barát
Hogy egy barát, az egy barát
Az mindig az lesz
- Menj a jobboldali sávba! - Miért, hol megyek?
Köszönöm. Köszi szépen!
A feliratot fordította: Miklósi Zsuzsa