Downloaded from YTS.MX
Începem când ești gata, Will.
Official YIFY movies site: YTS.MX
Bine, intru în cameră și...
mă așez, așa cum se vede uneori la începutul unui documentar.
E materialul alternativ,
dar persoana,
subiectul nu știa că se va folosi.
Însă totul e natural.
Salutare! Sunt Will Ferrell, unul dintre cei mai mari actori din lume.
Cu mult timp în urmă, când eram la Saturday Night Live...
Will Ferrell.
Nu mi-am făcut mulți prieteni aici. Serios.
...am cunoscut un tip, Andrew Steele.
L-au angajat scenarist în aceeași săptămână cu mine.
Salut! Sunt Robert Goulet.
Mi-a scris o grămadă de scenete.
Alo? Aici e Saddam.
În final, a devenit scenaristul-șef al SNL.
Vrei să lași coarnele alea?
Andrew s-a născut și a crescut în Iowa.
Purta blugi Levi’s 501,
bea bere nasoală
și făcea autostopul.
Trei zile.
Fără somn.
Practic, era un mocofan adorabil,
cu un simț al umorului foarte ciudat și creativ.
Am colaborat la SNL ani în șir,
iar el tot spunea
că voia un segment pentru adolescenți.
Știi pericolele cetoacidozei diabetice?
Ne prosteam mult.
Beam mult.
Dacă te întrebai vreodată
de ce-ar fi făcut Will Ferrell ceva, probabil că era implicat Andrew Steele.
De ce am făcut un film TV de duzină?
Va lucra Sarah. Eu stau cu copiii.
De ce am făcut un film în spaniolă?
Să ne întrecem până acasă!
De ce am făcut mai multe reclame pentru o bere nasoală?
Între timp, ne-am căsătorit amândoi,
am devenit tați,
iar, de-a lungul anilor,
mi-a devenit prieten foarte bun.
Când a început pandemia, nu ne văzusem de mult timp.
Într-o zi, eram la filmările unui film în Boston
și am primit un e-mail
de la Andrew.
„Salut, Will!
Vreau să știi ceva.
Sunt bătrân acum
și, oricât de ridicol și de inutil poate părea,
voi face tranziția, ca să trăiesc ca femeie.”
„În ultimii zece ani, am încercat să înțeleg ce se întâmplă.
Toată viața am încercat mereu să fug de asta.
Acum, renunț la luptă.
În copilărie, credeam că toți băieții simt ca mine.
Apoi, mi-am zis că poate sunt un ciudat.
Mi-am reprimat latura asta cu anii și am ajuns la terapie.
E un lucru minunat când mintea și trupul tău
se revoltă împotriva formei nefirești și disperate în care ai ajuns.
Nu cred că voi avea o altă personalitate ca femeie trans.
În loc de un nemernic, voi fi o scârbă.
Sunt mult mai fericită așa.”
„Aș vrea ca fericirea să-mi aducă un viitor luminos, fără griji,
plin de curaj și încredere, dar n-am așa noroc.
Sunt încolțită de îndoială și de teamă,
cum a fost și comediantul din mine.”
„N-o să mă pricep la asta.
O să fie foarte lent și jenant, înfricoșător și vesel.
În principal, sper să nu pierd pe nimeni la care țin.
Mulțumesc. Nume încă neales.”
Mi-a fost greu să trimit scrisoarea. Am rescris-o iar și iar,
încercând să spun ce voiam.
A fost...
E o nebunie.
Când își anunță orientarea, oamenii se întreabă: „Voi mai fi iubit?”
Am cunoscut persoane trans care n-au mai fost iubite apoi.
Nu mă îndoiesc că Will e prietenul meu,
dar eu nu mai sunt Andrew Steele.
Bine. Ce facem acum?
WILL ȘI HARPER
CASA TATĂLUI WILL FERRELL
UN BĂRBAT CUCERITOR
Când i-am trimis e-mailul lui Will,
a răspuns destul de repede că mă susține să-mi dezvălui identitatea.
I-am scris într-un bilet că o iubesc, că o sprijin
și că ne vom auzi de câte ori vom putea.
Bingo!
Dar încă aveam multe întrebări.
Și eu vreau să-l întreb multe pe Will.
Ce părere are el despre o persoană trans? Crede că sunt femeie?
Mai cunoaște și alte persoane trans?
De ce numele Harper?
Și de cât timp a simțit asta?
De ce s-a ascuns atât de mult?
E curios despre hormoni, operații și epilare?
Vrea să-mi pună toate întrebările care nu se pun persoanelor trans?
Îi mai place berea nasoală?
De ce nu-i place berea Natty Light?
Sau a trecut pe vin acum?
E o bere a dracului de delicioasă! E cea mai bună de pe piață.
Cum să mă port cu ea? Vrea să schimbăm relația noastră?
Mă voi împrieteni cu un om total nou?
Alo?
Apoi, m-a sunat
și, la vremea respectivă, știa că am cutreierat țara asta
ca un șofer de camion.
Am condus, am făcut autostopul. Am fost peste tot. Îmi place mult.
Am reușit.
Doar că nu știu dacă mă mai iubește acum.
După afirmarea identității și după tranziție, s-a plâns:
„Doamne! Nu știu dacă pot frecventa aceleași locuri fiind Harper.”
Am avut o revelație.
I-am zis: „Harper, ai vrea să faci o călătorie
în care să vizităm locurile astea ca o nouă versiune a ta?
În același timp,
am afla ce înseamnă toate astea pentru noi.”
Când plecam la drum ca bărbat,
îmi luam trei tricouri,
trei chiloți
și o pereche de blugi.
Da, o să fie greu. Iar cu pantofii va fi cel mai greu.
Doamne!
Dacă valiza asta se poate mări în vreun fel,
o voi mări.
Bine.
Am adus niște pantofi pentru că e tot ce ai nevoie.
Am jacheta asta Deerhunter,
pe care, probabil, n-o voi purta.
Costumul Sherlock Holmes. Ar trebui să-l iau.
Mă tem că n-o să încapă.
Fir-ar să fie!
Trebuie să las saxofonul alto.
Trebuie să iei scaune într-o călătorie, o ladă frigorifică.
Nu știi niciodată când te oprești
și vrei să bei o bere Natty Light rece
sau ce bea Will.
Un soi de bere artizanală.
Probabil are gust de portocală.
Harper!
Uită-te la tine!
Sunt blocat în Dallas.
Am deviat de la traseu
fiindcă s-a depresurizat cumva cabina.
Am chemat întruna personalul.
- Am întrebat dacă au nevoie de ajutor. - Da. Normal!
Au zis: „Vă rugăm, domnule.”
- Ești... - „Calmați-vă!”
„Calmați-vă voi!”
Și ne-au dat jos din avion.
Vii să mă iei, nu?
- O să te iau din oraș. - Bine.
- Ne vedem la New York, da? - Bine. Pa!
Avem 16 zile de călătorie.
Sunt sigură că vor apărea multe situații, dar... e ciudat.
Suntem prieteni buni.
Dar așa să fie? E ciudat când spun asta.
Am fost mereu Harper Steele. Will a fost prieten cu Harper Steele,
însă a existat un personaj cu care el era prieten,
care nu-mi place, pe care nu-l vreau acum.
Harper, am ajuns în avion.
Suntem gata de decolare.
Mulți dintre noi nu știu care sunt regulile de conduită.
În privința prieteniei noastre și a relației noastre,
situația e cu totul nouă.
Pe curând! Pa!
Nu știu de ce a ales un loc ciudat.
O fi un capriciu de vedetă. Nu-i place să se arate.
TEREN DE GOLF
Ce dracu'? Doamne!
Da!
Ai reușit.
- Mersi că mă iei! - Ce-i asta?
Da. Van Cortlandt.
- E... - Mai știi?
- Bună, prietene! - Ce faci?
Îmi amintesc.
- Țin minte toate... - Da, am jucat aici golf de două ori.
Încă am cardul.
Permisul meu de golf.
- Vrei să jucăm o repriză? - Hai!
Bine. Doamne!
- Arăți grozav, apropo. - Mulțumesc!
Îmi place jacheta ta.
Sunt expert la împachetare.
- Asta e... - Așa!
Da. Nu se mai clintește.
Abia aștept să intru!
Cum se conduce?
Ca naiba.
E ca naiba.
- Covorașe pufoase! - Confortabil!
- E atât de luxoasă! - Da. Luxoasă. Să mergem!
Bine. Hai!
ZIUA 1
Aș ieși din oraș, dar vreau să iau micul-dejun cu copiii.
Plecăm la drum după aia.
Abia aștept să-ți revăd copiii. Nu i-am mai văzut de mult.
- Bună! - Bună!
- Da. - 'Neața!
Bună dimineața!
- Ce mai faci? - Mă bucur să te văd.
Emma, cât a trecut?
Cred că te-am văzut la SNL acum vreo trei sau patru...
- Înainte de pandemie. - Și înainte.
- Erați foarte mici. - Da.
La un moment dat, tu ai adus un saxofon mic?
- Da? - Da.
Și ai început să cânți...
Cânt într-o trupă de familie
- Serios? - Și apoi...
- Nu știam că poți cânta. - Am cântat și eu apoi la ceva.
Voi v-ați holbat la noi: „Nu e amuzant și nici nu sună bine.”
Bine. Iată dilema!
Bine. Hopa!
Au omletă grecească și omletă ateniană.
Cea...
- Bună ziua! V-ați hotărât? - Bună!
- Da. - Ce să vă aduc?
- Bine. - Aveți niște tza... tzatziki?
Da. Avem.
- E restaurant grecesc! - Tzatziki pentru toți!
- Nu... - Nu pentru toți!
- Mulțumesc mult! - Mulțumesc.
Ce... Deci...
Vreau să ne fie clar.
Harper, încă... Harper e încă tată.
Harper a rămas tată.
- Tată. - Tată.
Dar pronumele e „ea”.
- Ea, da. - Da.
Harper e încă tată. Ea a spus că e tată, da? Adică...
Cum le-ai dat vestea?
V-ați adunat?
- Nu. - Nu, prin e-mail. Ca ție.
Eram la Popeyes. Îmi luam biscuitul.
- Da. - Și-am zis: „Ferească!”
- Da. - „Trebuie să mă opresc”.
Când a avut loc divorțul, ne-am cam dat seama.
Am primit biletul de la Harper că am putea găsi haine de damă.
Purta haine de damă. „Bine.”
Apoi, după aia, ne-a spus povestea cu pronumele „ea/ei”.
- Da. - A fost ceva treptat.
N-a fost un șoc.
În mare parte,
ați reacționat cu calm. Sau a fost...
- A fost ușor de acceptat imediat, nu? - Da.
Dar, în cazul meu,
cred că a existat un moment...
Tata era singurul meu model masculin.
Am idolatrizat asta într-un mod ciudat.
E tot tata, dar cred că, în cazul meu,
am pierdut doar modelul masculin,
însă n-am nevoie de el.
Mâncarea!
- Super! - O să vă placă.
Dv. ați zis-o!
- Și tza... - Da. Luați-vă porția voastră!
- Tza... Da, tza... - Tzatziki!
Deci, știți ce facem?
- Da. - Bine.
Vă faceți griji pentru mine în călătoria asta?
Cred că mă îngrijorează mai mult sănătatea ta mintală.
Pe mine, siguranța ta fizică.
- Da. - Adică...
Și ce adori mă sperie uneori: să fii în mijlocul pustietății.
- Da. - Mai ales...
De fapt, învăț să-mi fie frică de chestiile alea.
Acum e înfricoșător.
Sinceră să fiu, mă întreb de ce fac asta.
La început, mi-am zis că n-o voi face.
Apoi, am început să mă gândesc
că mi-a fost foarte greu să-mi afirm identitatea
și, poate fi o prostie,
dar am simțit că e un mod bun de a-mi afirma și mai mult identitatea.
- Da. - Eu...
Vă liniștiți, dacă aflați că fac jiu-jitsu?
- Da. - De două ori pe lună.
Poți demonstra ceva sau poți trimite un clip? Nu-mi imaginez,
dar cred că te-aș putea vedea.
De obicei nu-mi place să exersez pe stomacul plin.
- Bine. - Da.
Bine. Păi...
Da.
Da, trebuie să plecăm, dar...
Putem vorbi mâine, la telefon.
- Da. Sigur. - Bine. Da.
- Te iubesc. - Te iubesc. Pa!
Și eu te iubesc.
- Te iubesc. - Te iubesc.
- Apropo, să se știe... - Da, să se știe.
Mă bucur mult că facem călătoria asta.
- Bine. Da. - Da.
- Spune-mi ceva! - Da.
Saturday Night Live!
- Da. - Nu?
De unde a început totul, unde ne-am cunoscut.
- Te-ai mai întors în clădire... - Nu.
Apropo, când îl vedem pe Lorne, să-l îmbrățișăm excesiv!
Tu poți face asta!
- Poți și tu! - Bine.
STUDIOURILE NBC
- Studiourile NBC! Am ajuns. - Ia te uită!
Doamne sfinte!
Intrați, dacă îndrăzniți!
- Ce față tânără! - Ce tânăr chipeș!
Da. Ce s-a întâmplat?
Una dintre marile creații Harper Steele. „Hopa! M-am căcat pe mine.”
Băga-mi-aș!
O să facem asta. O facem!
Da.
- Îmbrățișare de grup! - Bine.
Biroul meu era acolo, când aveam ferestrele.
Și toate fetele, Maya și Amy,
erau aici.
Da, era o cameră groaznică.
Deși, dacă erai aici, în culise, ca scenarist,
însemna că au selectat sceneta ta, deci...
- Da. - Deci, era de bine.
Sunt Will Ferrell,
iar asta va fi vocea echipei Chicago Cubs, dl Harry Caray.
În prima săptămână, am coborât la prânz.
Am simțit că era ceva între noi,
că eram pe aceeași lungime de undă
în multe feluri...
Îmi amintesc că încercam să-i cunosc pe toți.
Erau câțiva care se uitau la mine spunându-și:
„Nu-nțelegem ce face tipul. Nu pare foarte amuzant.”
Toți îl credeau fraier pe Will Ferrell.
Dar eu
știam că Will nu e fraier.
Mi-ai susținut cauza,
spunând: „Nu-l excludeți! E chiar amuzant.”
Ultima noastră lectură!
Multă mâncare, multe scenarii.
Ne-am întâlnit de multe ori în situații foarte neobișnuite.
În toată cariera mea de scenarist,
am jucat rolul unui personaj numit Andrew. Cel puțin, așa cred.
Astfel, dezvăluirea identității mele în fața prietenilor a fost grea.
Și chiar nu-mi dau seama dacă mă cred Harper.
Ar putea crede că sunt încă Andrew și că acum port rochii.
Tina! Doamne! Mulțumesc!
- Ce bucurie! - Doamne!
- Salut! - Salut!
Vă mulțumesc tuturor că ați venit.
E foarte încurajator pentru mine.
Când v-am zis despre mine, ați răspuns toți. Toată lumea.
Tim a reacționat cam nasol. Dar...
Inițial, am crezut că glumește.
- Îl iubesc. - Am zis: „Glumește. Nu e adevărat.
O să-i trimit cele mai rasiste și mai sexiste glume
ca să văd ce spune.”
- Noroc! - Da.
- Pentru Harper! - Mulțumesc!
Mulțumesc!
Deci, mergeți cu mașina. Cât timp mergeți și unde?
Bine, mergem la Washington,
iar, apoi, mergem direct spre Indianapolis.
Mergem la un meci de baschet.
Apoi, mergem în Iowa City,
unde am crescut.
Ai rude acolo?
Sora mea. Ne plimbăm prin casa veche.
Și apoi...
Oklahoma, poate?
Mergem la o cursă de mașini acolo.
Ce aștepți cel mai mult în călătoria asta?
Uite cum e!
- Will a venit cu ideea... - Da.
...știind că tranziția mea ar putea schimba
felul în care călătoresc. Și e adevărat.
- Așa e. - Categoric.
- Mă tem. Mi-e teamă. - Sigur.
Will știe că-mi plac barurile dubioase, parcările de tir, cele mai nasoale locuri.
Da!
Mergeam pe o alee acum câteva săptămâni
și mi-am zis: „Nu! Nu-mi place asta.”
- Da. - Acum ești în pericol.
- Da. - Dar când nu ești în pericol pe o alee?
Nu ți-a cerut nimeni o listă cu locurile tale preferate.
Dacă merge cineva pe unde ai fost,
nu spune: „Să văd lista!
Unde sunt tomberoanele cu cea mai bună mobilă secondhand?”
Eu am lista aia.
Will va fi lângă tine.
Sunt narcoleptic și nu sunt un șofer bun.
ZIUA 2
Cum te simți?
- Mă simt bine. - Bine.
Nu mai e cale de întoarcere, deci...
Bine. Doamne!
- Am o întrebare. - Bine.
Bine!
- Sunt curios cum ți-ai ales numele. - Da.
Fostul nume e Andrew.
- Am fost Andrew. - Da.
Și... primul meu impuls a fost să fie ușor pentru toți ceilalți.
Știi? Să...
Să transmită: „Nu se întâmplă nimic ciudat aici.
- Schimb doar...” - Nimic de văzut!
„Nimic de văzut! Andrew devine Angie. Atât.”
- E destul de ușor. - Da.
Apoi, mergeam la prima mea electroliză
și îmi repetam numele în minte.
Mi s-a părut că sună foarte nasol.
- Da. - Mi se părea... „Nu e bun.”
Am început să încerc să-mi imaginez alte nume.
M-am gândit la Chandelier.
Apoi, mi-am zis: „Harper! Adori numele Harper.”
Mama a fost colegă la școală cu Harper Lee,
persoana, autoarea romanului Să ucizi o pasăre cântătoare.
- Da. - Rostindu-l, m-am înmuiat toată.
Mi-am zis...
- Ai avut o reacție viscerală. - Da. L-am spus cu voce tare.
L-am rostit. Am spus: „Harper”.
Am exclamat: „Ăsta e! Așa o să mă numesc.”
- Doamne! - Și a rămas.
Cum ai face, dacă ți-ai schimba numele?
Mi-am urât numele în copilărie.
Numele meu adevărat e John William.
- Dar ai mei îmi spuneau Will. - Da.
Știu că, în clasa întâi,
erau șase sau șapte copii care aveau numele Mike sau Steve.
Am zis: „Zău așa! De ce nu pot fi un Mike?”
- Sau un Steve.” - Da.
- Numele alea erau super. - „De ce am numele ăsta ciudat?”
- Și dure. Da... - Ca Steve.
„Salutare, Steve!”
- Da. - Și Mike.
O să profit de moment ca să-ți mulțumesc
că ai vrut să vizităm capitala națiunii noastre.
E printre preferatele mele.
- Nu e în topul meu. - Nu-ți place istoria Americii?
Băga-mi-aș! Zău așa!
- Mi se pare un oraș cam plictisitor. - O să schimbăm asta.
Vreau să-ți arăt ceva foarte special.
Bine.
E chiar aici.
- Parcarea? - Bazinul reflectorizant.
- Nu e apă în el. - E niște apă.
Chiar aici!
E magnific, nu?
Am emoții!
Da. Și eu.
În 15 minute, am putea vorbi cu președintele Joe Biden.
- De ce ne-ar primi? - Datorită feței mele.
- Emblema ta. - Da.
Președintele e acolo? Vrem să-l salutăm pe președinte.
Joe!
Nu e acolo.
Ani în șir, am traversat țara în rochie,
dar m-am ascuns mereu.
Dacă trebuia să alimentez,
urma, pe furiș, o încercare grăbită și jenată
de a îmbrăca o salopetă.
- Arătam ca un bărbat și... - Da.
Aveam un rând de haine de urgență cu mine.
Teama că mă oprește un polițist pentru o amendă de viteză,
fiind îmbrăcat ca femeie era...
- A fost oribil. - Da.
Acum, când ies în lume așa cum sunt,
fără niciun risc de a mă schimba pe furiș în Andrew,
o să văd țara pe care o iubesc ca mine însămi, ceea ce n-am mai făcut.
Dacă nu te superi, o să mă uit puțin prin jurnalele mele vechi.
Bine.
Câte jurnale ai!
Când ai început primul jurnal?
Abia atunci când am simțit că viața mea se prăbușea.
Iar ăsta se numește: „Jurnalul numărul unu”.
Se numește: „Nemenționabile și alte chestii private.”
De ce nu l-ai scris de mână?
Am ales așa ca să scriu absolut totul.
Exprimări greșite. Greșeli.
- Greșeli. - De tot felul, da.
Ți-ai așternut toate gândurile.
Ăsta e despre psihologul meu.
„Azi, psihologul meu mi-a negat ideea
că aș putea fi fată, nu băiat.
Nu mă crede.
Mi-a zis că trăiesc într-o fantezie.
Sentimentul îngrozitor pe care i-am zis că-l am
când sunt îmbrăcat ca bărbat n-avea nicio logică pentru ea.
Voia să-mi descriu sentimentele și n-am putut.
Crede că hainele mele de femeie
ascund multă sfidare și furie.
Are o teorie.
Eu, pe de altă parte, nu mai cred în teorii.”
Să vedem! Asta a fost acum șapte ani.
- Aduc gustările. Tu ia scaunele! - Bine.
Ai adus multe lucruri.
Călătorim, amice. Îți plac cartofii Pringles?
- Ador Pringles. - Nu știam care îți plac.
Ești gata de cutia asta? Fuego.
Bine.
- N-o să mănânc Pringles Fuego. - Ba da! O să mănânci.
Scorchin' BBQ!
- Sunt din gama Scorchin'! - Exact. Tot Sco...
Să le raționalizăm!
Poate nu mai găsim niciun magazin.
Fiindcă, dacă facem o pană,
ne trebuie rații.
Da, exact.
Voiam să te întreb fiindcă mă gândeam.
Ți-ai făcut griji despre cum îmi vei vorbi când ți-am dezvăluit identitatea mea?
Uneori, cred că oamenii care nu sunt trans
se tem, uneori, să nu spună ceva greșit în jurul meu.
- Asta vreau să spun. - Da.
N-am știut când te-am văzut prima dată
și eram curioasă dacă ai simțit ceva ce...
Cred că am avut...
Da, cred că am avut emoții.
- Bine. - Adică...
Și eu am avut emoții.
Port o rochie.
- Da. - A fost înfricoșător.
Da, cred că m-am îngrijorat... Dacă...
Care erau noile reguli de bază.
- Bine. - Dacă existau.
- Da. - Dacă era...
Înțelegi.
Da. Cât de multe s-au „schimbat”,
au rămas la fel sau cum... Înțelegi.
E dificilă partea asta. Schimbarea, asemănarea...
Nu există reguli cu prietenii. Asta vreau să știi.
- Dar asta... - Da.
- M-ai liniștit imediat. - Da.
Da, eu nu... Știu că nu există intenții rele.
Orice ai spune, eu nu m-aș putea supăra.
Da.
Ce-am mai adus, amice? Mai am Pringles.
Cu brânză!
Super!
Ești tare!
- Și femeia? - Și femeia?
- Ești cea mai tare femeie. - Da! Cea mai tare!
Așa!
- Și-a revenit. - Și-a revenit. Da!
ZIUA 5
De ce nu ne oprim la bufete dimineața?
- Nu știu. - Fiindcă chiar sunt preferatele mele.
Mecca. Suntem în Mecca.
Bună!
- Ce faceți? - Stați unde vreți!
Mulțumesc!
Toate sunt bune, nu?
- Cel mai bun e sendvișul All-Star. - Da.
- Asta iau. - Două ouă, grâu, albă, cu stafide.
Bacon, șuncă sau cârnați. Plus o gofră sau biscuit cu sos.
- Îmi dai două? - Stai!
Nu! Glumesc.
Și dv., domnule?
- Doamnă! - Doamnă! Îmi pare rău.
Se acceptă. E în regulă.
O să iau sendivșul All-Star Special.
Bine. Mulțumesc mult! Vă iau meniurile.
- Cu plăcere. - Super!
Da.
Am o comandă.
Nu-mi prea place să mi se confunde genul, dar ce pot să fac, amice?
E...
Știi ce? Vei...
Voi mai păți. Știi ce ar trebui să faci?
Spui: „Ce vrei, domnișoară care e femeie?”
- „Acum, domnișoara...” - Domnișoara.
- Lasă! - Domnișoara.
Cine a vrut cu grâu?
Eu am vrut albă.
- Eu, cu grâu. - Grâu? Poftim!
Aștepți meciul de diseară,
apropo?
Îl aștept, dar o să fiu sinceră.
Faptul că am trăit în mediile foarte masculine
a fost partea cea mai grea...
- Da. - ...din tranziția mea.
Am fost ca ei.
- Mergeam la baschet. - Da.
Cunosc cultura.
Voi reintra în cultura aia
și încă am o latură căreia nu-i place ce se întâmplă.
- Da. - Și nu mă simt total în largul meu.
- Începem! - Începem!
Când intru pe stadionul de baschet...
Arăți grozav.
Mulțumesc.
- Îmi place jacheta. - M-am străduit.
...sunt femeie și așa trebuie să fiu văzută.
Dar nu știu dacă mă tem că doar ei s-ar putea să nu mă vadă așa.
E ciudat că spun asta, dar aș putea să nu mă văd eu așa.
Faptul că tu conduci cumva
face să-mi fie mult mai ușor decât singură.
Trebuie să nu uit asta de-a lungul călătoriei.
Firește, tu mă vei ajuta să mă exteriorizez,
dar nu spun că nu va fi greu.
Sincer, am fost la multe meciuri ale echipei Lakers.
Da.
Nu i-am văzut niciodată pe Jack Nicholson, pe Leonardo DiCaprio,
pe Vince Vaughn, la un meci de baschet,
stând lângă o prietenă trans.
- Da. - N-am văzut niciodată cu ochii mei.
E foarte complicat pentru că mă foloseam mereu de sport
ca să le arăt oamenilor că nu sunt femeie.
Nu că femeilor nu le-ar plăcea sportul, dar încercam să...
- Da. - Încercam să fiu bărbatul tipic.
Făcând asta tot timpul,
am învățat multe despre sport
și chiar îmi place.
- Da! - Da!
Vreau să-i aud pe fanii echipei Pacer!
Am o invitată specială.
Să vă aud, fani Pacer!
Ce părere avem despre Sixers?
Ce părere avem despre Pacers?
Sixers!
Pacers!
Mersi, Indianapolis! Sunt cu prietena mea, Harper Steele.
- A făcut tranziția. - Au început!
Au început meciul!
Indy, ne-ați arătat numai iubire!
- Au început! - Mersi!
Mă bucur să-l văd pe Will Ferrell.
Iată-l pe guvernator!
Încearcă să-i scoată de pe teren
ca să începem jocul.
Și ai pornit să străbați toată țara? Cum ai ajuns aici?
Eu și Harper ne cunoaștem de 30 de ani
și străbatem țara.
- Mergeți la meciuri de baschet? - Nu, acum a fost...
E primul eveniment sportiv profesionist de la tranziția lui Harper.
Echipa Pacers a fost amabilă și ne-a permis accesul.
Mingea e la Pacers, care începe repriza în avantaj.
Era guvernatorul statului?
Cum îl cheamă?
Eric Holcomb.
- Holcomb? - Da.
Unde scrie?
Începem cu știri din Indianapolis,
unde guvernatorul, Eric Holcomb, aprobă o lege
care interzice ideologia de gen pentru minori...
O serie de legi legate de sănătate, acces la băi...
Au fost depuse peste 70 de legi LGBTQ în legislatura texană.
...Kansas ajunge al 20-lea stat...
Guvernatorul din Dakota de Nord aprobă o lege...
...oferă o definiție a sexului peste codul Tennessee.
Legea ar „păstra sexul biologic ca...”
Schimbarea genului trebuie eradicată din viața publică.
Uite cum am greșit!
- Bine. - Și am...
E clar că nu mă așteptăm să-l văd pe guvernatorul din Indiana.
Da.
- A întrebat ce facem. - Da.
I-am spus și părea...
- Că înțelege. - „Grozav!”
Mi-aș fi dorit să am inspirația să-l întreb:
„Ce părere aveți despre persoanele trans?” Sau „Ce...”
Eu nu știam că e guvernatorul,
iar, mai târziu, cineva a zis ceva...
Eu am știut. Am auzit: „O să ți-l prezint pe guvernator.”
Am zis: „Bine.”
Cred că ți se întâmplă des.
Poza în care nu vrei să apari.
Da.
- Mie nu mi se întâmplă des. - Da.
Intră cineva,
iar altcineva face poze: „Persoana asta e cu Will Ferrell.”
Și apar în poză cu un guvernator
a cărui politică n-o cunosc.
- Da. - Și...
Asta a fost problema.
- Nu... - Nu mi-a plăcut...
Atunci, mi-am zis: „Trebuia să...”
Ca să aflu ce are de spus.
Da.
Ai intrat pe stadionul ăla...
Da.
- Cu 20.000 de oameni. - Da.
Cum te-ai simțit?
Știu că toate astea vor face să-mi fie mai ușor
să intru în astfel de locuri mai târziu. Am făcut-o. S-a terminat.
Aștept mai multe astfel de momente în călătoria asta.
Va trebui să mă dezlipesc de câteva ori și...
- Sigur. - Ca să simt cum e.
De una singură.
- Da, sigur. - Da.
BUN-VENIT ÎN ILLINOIS
Mi se pare fascinant.
Avem multe persoane trans în toată țara,
ducându-și viața în locurile astea.
Da.
Cred că o apropiere de mai mulți astfel de oameni
mi-ar plăcea mult.
Mergem spre Peoria.
O să cunoaștem acolo o femeie pe nume Dana Garber,
care a făcut tranziția mai târziu.
Ea a fost foarte implicată în comunitatea trans din Peoria,
ceea ce e fascinant
fiindcă n-am cunoscut pe nimeni trans când eram mică.
Da.
Mulțumim că ne-ai primit în Peoria!
Da.
Te-ai născut aici?
- Da, aici e Pekin. - Bine.
Și am stat aici toată viața.
Da.
Ai făcut tranziția ca mine?
Am 61 de ani. Deci...
- Iar eu am 65 de ani. - Bine.
Am început... Am vorbit cu familia când aveam 55 de ani.
Bine. Bine, deci e...
- Așa a făcut și Harper. - Da.
Știu din experiență, dar cred că a fost foarte greu.
- Da. - Da.
Da. Știam de mult timp
că ar fi trebuit să fiu fată.
În prima zi de grădiniță,
am intrat și m-am așezat cu fetele.
Educatoarea ne spunea regulile clasei.
- Da. - Ne-a dus la oliță.
Am stat la coada fetelor. M-a luat de mână și mi-a zis:
„Nu, scumpule, stai la coada băieților! Ești băiețel.”
Toți au început să râdă de mine.
Am făcut un atac de panică,
am mers la baie și am vomitat.
A venit educatoarea: „Ești bolnav?”
Și a sunat-o pe mama, care a venit să mă ia
și i-am spus ce se întâmplase.
A zis: „Ești băiețel!
N-ai voie acolo cu fetele. Ești diferit.”
- Nu știam asta. - Da.
Nu conta ce organe aveam.
Conta cine simt că sunt aici, deci...
M-am întrebat ce era în neregulă cu mine.
Mă rugam lui Isus în fiecare seară, când eram la școală,
să mă repare sau să mă omoare, una din două.
- A fost oribil. - Da.
M-am întrebat: „De ce sunt așa?”
Eram la pământ mintal
și m-am gândit mult la sinucidere o vreme.
M-am gândit că singura cale...
Mi-am zis: „Chiar nu vreau să mor,
dar nici așa nu vreau să continui.”
Atunci am început să merg la psihologă,
și psihologa mea a fost grozavă.
Mi-a zis: „Dacă vrei să faci asta, atunci, încearcă!”
Fiindcă viața mea nu era autentică. Deci...
Da.
Din păcate, eu n-am avut un psiholog bun.
- Știi cum e uneori. - Da.
Și, mult mai târziu,
am avut un psiholog de gen mai bun
și am tot vorbit.
Și trecuse un an, dar, când am ajuns să iau prima pastilă cu estrogen...
O să par caraghioasă, sunt sigură,
dar, după prima pastilă de estrogen: „Magie!
E cea mai uimitoare senzație.”
Nu mai simți nimic cu lunile.
Dar, la nivel psihic, mi-am zis:
„De ce am așteptat atât? Ador asta.”
- Și eu. - Da.
Ai înfruntat ură în comunitatea asta, uneori, sau...
Cred că am avut câteva incidente.
Din cauza vocii, mi se confundă des genul și...
- Îți urăști vocea. - Îmi urăsc vocea.
Ador să fiu percepută drept femeie.
- Da. - Și mie mi-ar plăcea.
Numai că mă termină vocea.
Chiar nu vreau să am vocea asta groasă, masculină.
Și eu am făcut asta o vreme.
- Am fost la un curs de terapie vocală. - Da.
Într-o seară, m-am gândit:
„Fac asta pentru mine sau pentru societate?”
Da!
„Nu, o fac pentru toți ceilalți, în afară de mine.
Asta e vocea mea.”
Cred că o mare parte din tranziție presupune acceptarea de sine.
Vreau doar să subliniez
că e prima oară când fac asta.
Nu știu să cânt.
- Nu contează! - Nu suntem la un concurs de canto!
- Nu cred că contează. - Bine.
Sonny și Cher? Ce ziceți de...
Începi tu?
- Da. - Cânți primul vers.
Se spune că suntem tineri și nu știm
Că nu vom afla până nu ne facem mari
Nu știu dacă e adevărat
- Pentru că te am lângă mine, iubire - Te am lângă mine
Iubire
Te am lângă mine, iubire
Da!
Te am lângă mine, iubire
ZIUA 8
Ce-am cântat aseară!
- Te-ai descurcat la microfon. - Nu pot cânta la microfon. E...
- Dar nu te-am mai văzut așa. - A fost uimitor pentru mine.
Oare avem nevoie de... Poate fi distractiv.
Da. Bine.
...de un cântec pentru călătoria asta?
- Am putea apela la cineva. - La cine?
- Mă gândesc la Fred Armisen, nu? - Fred.
Pe cine mai știm care compune cântece bune?
Forte?
Da, Will Forte.
Ai avut vreodată o locație mexicană Stând pe fața ta?
- E foarte melodic. - Sigur că da!
- Molly. - Molly Shannon.
Nu e romantic? Păi!
- Dar Wiig? - Kristen Wiig.
...petrece cu cei mai buni dintre ei
Și o să merg la râu
O sun pe Wiig.
W...
- Bună, Wiig! - Bună, Kristen!
- Bună! Doamne! - Bună!
Ce frumoși sunteți! Ce faceți?
Ne gândeam la un cântec tematic.
- Bine. - Deci...
Am zis că ești printre prietenii noștri
talentați în atât de multe feluri
și că ai putea să ne compui un cântec tematic.
Da! Vreți...
Vreți să fie un fel de...
- Ne-am gândit la asta. - ...prieteni pe drum?
- Prieteni pe drum, cu siguranță. - Da.
Harper, Will și așa ceva.
Și vreau să aibă influențe jazz.
- Cu un ritm alert. - Da.
- Dar nu prea alert. - Și un pic de...
- Stați să notez! - Da.
Dar ar trebui să te dea pe spate,
să te facă să te gândești și poate să lăcrimezi.
Ar trebui să și lăcrimezi. Da, așa să fie.
Și accente folclorice, fiindcă suntem în mijlocul țării.
- Deci, jazz alert, distractiv... - Influențe jazz.
Distractiv, dar trebuie să lăcrimezi.
Da, trebuie să plângi.
- Să lăcrimezi, distractiv. - Jazz.
- Nu uita influențele jazz! - Puțin accent folcloric!
- Nu uita de influențele jazz! - Bine.
- Mersi mult! - Vă iubesc. Mă bucur să vă văd. O să...
Da. Nu te grăbi,
dar trimite-l în următoarele zile!
- Bine. - Da.
- Pa, prieteni! - Pa, Kristen. Pa!
Cred că a înțeles.
- E bine. Da. - Da.
Uite o întrebare!
Conduci mai prost ca femeie?
Asta e cea mai tâmpită... Nu! E așa de... Să ți-o trag!
- Sâc! - Dar așa e. Da.
Cum îți e ziua?
Îl recunoști pe tipul ăsta? E un star de la Hollywood.
Da? Nu.
- Nu-l recunoști? Joacă în filme. - Lasă! Închide geamul!
E soră-mea! Trebuie să-i răspund.
Bine.
Bună, Eleanor!
O să te pun pe difuzor, ca Will să te întrebe câte ceva.
- Bine. - Eleanor, nu vreau să deranjez.
Sigur pot să rămân?
Doamne! Sigur că poți!
Ai pus un umidificator în camera mea?
- Eu aș... N-o asculta pe sora ta! - Nu-l răsfăța...
Nu-l răsfăța!
Will va dormi pe canapea.
Ce produse ai în baia de oaspeți?
Încetează!
Zi-i lui Will că-i pun acolo crema mea de față Chanel!
Mulțumesc! Da.
- Simt. Crede-mă! - Da, așa cred.
Mă apropii de Iowa City și simt asta.
E locul tău de baștină. Te bucuri.
Doamne sfinte!
Fantastic! E adorabil.
- Bună! - Bună!
Ce bucurie!
- Prietenul Will Ferrell. - Bună!
- Bună, Will! - Ce faci?
Și un cadou de casă nouă?
Mulțumesc!
- Îți plac cartofii Pringles? - Îi ador.
- Bine. Imediat după colț! - Bine. Baia e acolo, apropo.
- Mulțumesc! E grozav. - Da.
Eleanor, cum ai reacționat tu când ai aflat?
Am fost foarte surprinsă.
Prima dată cred că m-am simțit îndurerată.
Și m-am simțit îndurerată
fiindcă m-am gândit la câtă durere a simțit Harper de-a lungul anilor
și fiindcă am știut imediat
cât de stresant a fost momentul dezvăluirii.
Cel mai important pentru mine a fost să nu fiu atât de atentă la reacție,
ci să răspund rapid.
Așa ai făcut.
Ca să știe că nu e ceva la care trebuie să mă gândesc.
- „Vorbim mai târziu.” - Da.
Ai zis o chestie
foarte încurajatoare: „Bine. Mi-am dorit mereu o soră.”
- Am spus asta. - Da.
Bum! Deodată.
Voiam să spun ceva amuzant, pentru că mă gândesc mereu la asta.
Cred că eram în clasa a opta.
Eleanor mi-a dat niște pantaloni evazați pe care nu-i mai voia.
Erau niște pantaloni albi, cu volănașe.
După ce i-am probat, au devenit hainele mele preferate.
Îi purtam cu drag peste tot.
Apoi, am fost la patinoar cu prietenii mei.
Da.
Am patinat în noaptea aia și mă simțeam bine în pantalonii...
- În pantalonii tăi albi. - Da.
Am ieșit de pe patinoar și am auzit...
„Să revenim și săptămâna viitoare!”
Cineva a zis: „Da, dar nu mai veni cu pantalonii ăia de bulangiu!”
Pantalonii au dispărut chiar în acel moment.
N-ai putut spune: „Gura! Arată bine.”
De atâtea ori în viață, de câte ori Harper voia să se arate,
era strivită
iar și iar.
Îmi amintesc foarte clar întâmplarea asta. Deci...
Eleanor, nu te-ai atins de Pringles.
- Smântână și ceapă. - Am uitat cu totul!
- Bine, ai... - Știi gama lor Scorchin'?
- N-o știu. - Da.
- Nu cred că mi-ar plăcea. - Așa cred.
Mulțumesc!
Puțin gust de... Nu...
De unde sunt ăștia?
I-am luat de la un magazin din Indianapolis.
Sunt diferiți. Se vede că sunt din Indiana.
Da. Sigur.
POZE DE LA ȘCOALĂ PREȚUITE ÎN VIITOR
Să vedem ce avem aici! Asta e...
Cred că mama le-a adunat pe toate.
Sunt poze de la școală cu drăguța de Harper Steele
când era derutată.
Asta e cam de când am început să mă simt cam ciudat.
Da.
Și...
începi să te gândești
că toată lumea simte la fel,
așa că nu spui nimic despre ce se întâmplă.
„Toți ne simțim așa, nu?”
De câte ori văd o poză ca asta cu mine...
Iată-mă în ziar! Mergeam cu monociclul.
Mergeam prin tot orașul Iowa City pe monociclu.
Ador poza asta. E...
Aici mă văd mereu ca o fetiță.
Jur că ador poza asta.
Da.
Fir-ar să fie!
Da. Aici e.
Asta e casa în care am crescut.
Mergeam cu skateboardul. Am învățat primele figuri aici.
- Făceam sărituri cu prăjina aici. - Pe aici...
Da, am avut... Mama a construit un mic...
M-a ajutat să fac o saltea pentru săritura cu prăjina din saci de cartofi și...
- Săreai de acolo... - Da.
Apoi... Dar, în curtea din spate, era...
- Era pucul. Da. - Bine.
Și îl loveam... Avea doi metri.
Ce era să fac? Să mă joc cu alții?
Nu, săream cu prăjina.
M-am întors de la liceu într-o zi și eram plictisită.
M-am făcut că sunt beată în drum spre casă și...
Știu să merg cu ăla!
Mi-l dai și mie?
Îi poți împrumuta monociclul o clipă?
Poate merge cu monociclul tău o clipă?
De ce?
Și ea știe să meargă.
- Da. - Mersi!
E grozav. Sunt pe tocuri. Poate fi mai greu.
- Cum te cheamă? - Quinn. Pe tine?
- Will Ferrell. - Super!
Îmi place asta aici. Când cad, va fi bine.
Se lăuda că poate merge cu un monociclu.
E mijlocul tău de transport?
Cu așa ceva mergeam și eu în liceu.
- Lasă-mă puțin! - Da.
- Au trecut mulți ani, da? - Bine.
După ce începi...
Da, după ce începi... Da. Așa!
Așa! Doamne!
Doamne!
Nu! E așa de instabil!
Am mers cu chestia asta ani în șir.
- La-la, într-o duminică după-amiază - Bine. Începem. Fir-ar!
- În Iowa City - Așa!
- Mă bucur să te văd, Harper! - Ce faci, Will?
Pa!
Mulțumim pentru împrumut.
Da. O zi bună!
- Bine. Mulțumesc mult! - Cu plăcere.
- Oricum, așa mergeam. - Sunt uimit!
Am mers așa la liceu, zilnic, timp de doi ani.
- E foarte ciudat. - Știu.
- Mulțumesc, Eleanor! - Bine.
Ai destui Pringles, nu?
- Mai am. Mulțumesc! - Bine.
- Mi-au plăcut.
Uite!
- Uite ce zăpadă! - Știu.
Se consideră că e viscol?
- Nu seamănă cu viscolul. - Bine.
Nu. Ninge slab.
- Fulgii ăștia par mari. - Nu, sunt mici și jucăuși.
Chiar e viscol!
Nu mai par câțiva fulgi jucăuși.
- Poate că ai dreptate. - Vezi? Ți-am zis eu!
Eram foarte curios.
Nu știu. M-am gândit că nu te-am întrebat niciodată.
Bine. Spune!
- Hai! - Cum sunt sânii tăi?
Acum ai sâni.
Îmi iubesc sânii.
Când te-ai trezit din operație... A fost...
Îmi place să cred că a fost...
Ai fost în al nouălea cer într-un fel?
Glumesc că am trecut de pubertate în patru ore,
dar, imediat după ce m-am trezit,
mi-am zis:
- „E uimitor.” - Da.
De câte ori am făcut ceva care m-a făcut să mă simt mai bine în corpul meu...
- Da. - ...pentru mine...
- E uimitor. - ...a fost...
- Extraordinar. - Da.
Voință de fier.
- Da. - Deci...
- Minunat. - Așa a fost cu sânii mei.
Bine. Urmează una importantă,
dar am putea s-o păstrăm pentru mai târziu.
Îmi ești prieten.
Îmi invit orice prieten să-mi pună întrebările astea.
Nu mi-e frică să povestesc.
Crezi că-ți vei mai mări și alte părți ale corpului?
- Posibil. - În viitor.
Când am început să mă gândesc la tranziție,
apropo de operația la fese,
mi-am zis: „Am 61 de ani.
N-o să fiu...
Nu sunt pe piață cu o viață sexuală superactivă.”
- Dar mai e și partea disforică. - Da.
Mă uit în oglindă și văd ceva care nu se potrivește cu ce simt eu.
- Deci... - Da.
- Nu știu. - Da.
- E greu să răspund la asta. Dar... - Da.
Mai ai întrebări despre sâni?
- Nu, dar voiam să te întreb... - Bine.
Ai ținut...
Ai ținut piept noilor haine de când ai sâni?
Foarte bună întrebare!
Will Ferrell câștigă cu poanta anului.
Mersi. Am știut de cum am spus-o că e cea mai bună glumă a anului.
Nu analizez glumele. Se duce umorul.
- În cazul ăsta, nu. - Analizează!
- Da... - Trebuie analizat.
- „Dar ce a făcut?” - Dar să-ți explic cum a ajuns acolo!
Will a început cu:
„De când ai sâni.”
Legătura e: „Ai ținut...”
„...piept?”
- Doamne! - Sâni și piept, dar diferit!
Înseamnă altceva, dar sunt la fel.
Da.
- Mulțumesc! - Ai văzut vreun star azi?
- Nu. - Bine.
Doar pe tine.
- Da! - Da!
- Artificii... - Lumea artificiilor!
E uriaș locul.
Doamne!
Băga-mi-aș artificiile!
Vreau ceva periculos.
Gator Gun.
Da, asta e bună. E Honey Badger!
- O așezi! - Da.
Tragi de fitil sau scoți abțibildul.
- Îl aprinzi... - Și fugi.
Câți chiloți curați mai ai?
Am ajuns la...
- Limită? - Da.
SPĂLĂTORIE
MONEDE
Deci,
ne îndreptăm spre Meeker, Oklahoma.
Da.
E în categoria de locuri pe care le-ai fi vizitat,
fără să te marcheze.
Ce simți acum? La ce te gândești?
Am emoții și sunt neliniștită. Simt...
Știi că ador locurile astea. Știi că mi-am petrecut viața
străbătând toată țara,
mergând în orășele ca ăsta,
oprindu-mă în baruri, bând, cunoscând oameni,
dar nu știu dacă mai pot acum.
Bine.
Deci, o să mă suni, dacă ți se pare periculos.
Știi ce?
- Te pun pe apelare rapidă. - Da.
- Iar tu o să intri cu moaca aia a ta. - Da.
- Aș putea intra cu tine chiar acum. - Nu.
M-aș simți mai bine cu tine, dar vreau să încerc singură.
N-o să fie o exper... N-o să pot încerca asta singură.
- Mai bine încerc acum. - Da.
MOTOCICLIȘTII BINEVENIȚI
TRUMP LEGE ȘI ORDINE
MUIE BIDEN
Ce faci?
Bine. Tu?
Bine.
Cum te cheamă?
Dominique. Harper Steele.
Harper Steele.
Care-i treaba?
Cine ești?
Eu sunt Harper. Cine ești tu?
Sunt Mama T.
Ești Mama T?
Da!
- Bine. Am auzit de tine. - Da!
N-am auzit de ea. Sau de doamna aia.
- Ne prostim cu tine. - Bine.
Sunteți din Oklahoma?
Nu! E-n regulă. Am fost...
De asta am venit aici. Am intrat în multe baruri la viața mea, deci...
Vrea să văd dacă pot reveni în baruri după tranziție.
- Iată problema! - Da.
- Oklahoma, mulțumesc! Mulțumesc! - De unde ești, partenero?
Sunt din Iowa.
Iowa!
Da, Iowa, dar acum locuiesc în New York.
- Bine, ești pe Coasta de Est. - De Est. Da.
Și cum vă merge acolo, băieți?
Sau fete!
Eu... Mulțumesc.
Îmi place mai mult Iowa,
dar nu pot face bani acolo. Deci...
Serios?
Da, scriu scenarii la TV.
O să-i scriu prietenului meu. Parchează mașina afară.
Alo?
- Intră! - Bine.
Bună! Salut!
Vreau să-i cunoști pe prietenii mei!
- El e Will Ferrell? - Da, el e!
Pe bune?
- E prietena mea, Harper. - Ce faci?
- Încântat, frate! - Dar nu e frate!
- E femeie. Nu-i nimic! - Da.
- Scuze. - E-n regulă.
- Încearcă iar! - Da.
- Da.
Acum un an și jumătate, am făcut tranziția.
Iar acum Will vrea să meargă în inima țării cu mine.
- Doamne! E grozav. - E super!
Îmi place cum îți ajuți prietena.
E uimitor. Nu prea se mai întâmplă așa ceva.
Da.
Am mulți...
- Va trebui să vă cumpăr o bere. - Ai mulți prieteni trans?
- Nu sunt trans, dar sunt bi. - Da? Ai?
- Da? - Da.
- Sigur. - Da.
- Sigur. - Stai! Harper, sunt amerindieni...
- Vor să ne cânte... Da. - America Nativă, începem!
Începem! Să ascultăm Oklahoma și America Nativă!
Da!
Încântat!
- Bun-venit în Oklahoma! - Frumos!
Bun-venit în America Nativă!
- Da, exact. - Mulțumesc!
Mulțumesc.
Mă bucur mult că ne-am cunoscut.
A fost foarte...
- A fost în stilul Oklahoma. - E foarte emoționant.
- Distracție plăcută! Aveți grijă! - Mersi de vizită!
- Mersi că ne-ați primit. - Da.
Noapte bună!
- Salut! - Travis Cobb.
Salut! Ea e prietena mea, Harper.
- Salut! - Travis.
Încântată!
Ieșeam în astfel de locuri înainte,
când eram încă bărbat.
Am făcut tranziția și m-am speriat puțin, fiindcă...
- Mă înțelegi. Deci... - Da.
- Nu-ți fie frică! - Da, bine.
- Dacă-ți place, vino! - Bine. Mulțumesc!
- Da? - Da.
- Nu-ți face griji! - Cred că...
- Da? - Mă bucur să aud asta.
Am avut altă părere. Aud chestii groaznice la știri.
Te bucuri?
Sunt incomparabil mai fericită. Sigur că da!
Mulțumim!
Mersi! Ne-a făcut plăcere.
Sunt puțin șocată,
dar nu din cauza lor, ci din cauza mea.
Nu pot să spun că mă tem de oamenii ăștia.
Da.
Mi-e frică să nu mă urăsc eu.
Îmi zic: „Ești o ciudățenie. Ce cauți aici?”
Am ideea asta în subconștient. Apoi...
Da.
Doamne!
- Nu-i nimic. O să... - Ești bine?
Nici măcar nu... Doamne!
- Da. - Da.
Mersi, amice!
Decembrie, 2016.
„Știu unele dimineți ca asta.
Mă trezesc fără nicio legătură cu lumea,
știind că, pentru a mă apropia de o femeie sau un bărbat,
va trebui să mint și să mă ascund.
Asta e foarte deprimant.
Visez la o lume în care să-mi expun slăbiciunile
în fața tuturor, până ajung atuurile mele.
Tânjesc după asta.”
Voiam să te întreb despre asta.
- Da. - N-am atins subiectul.
- Cred că vrei să-ți găsești pe cineva? - Da.
- Nu? Și vrei să...
Vrei să ieși,
să mergi la bar și să flirtezi cu cineva
sau să fii agățată, tipul ăsta de întâlnire.
Sunt o persoană monogamă.
- Da. - Și sunt... Sunt optimistă.
- Da. - Am 61 de ani,
dar mi-ar plăcea să am iar o relație.
Și te vezi interesată de o femeie trans?
Sigur.
- Bărbat? Sau... Da. - Sigur.
- Bine. Da. Am înțeles.
Pentru mine, sună cam siropos, dar tipul e cel care...
- Opțiunile sunt deschise. - Da.
O persoană pe care o pot trezi dimineața, ca să bem cafea în pat
și să discutăm filmul prost văzut seara.
- Asta contează. - Da.
- Știu că sună siropos,
dar eu aștept experiența asta
și am 61 de ani. Timpul trece.
Granița statului! Texas!
Da. „Bun-venit în Texas!”
BUN-VENIT ÎN TEXAS
Fă-mi o poză sexy!
Așa!
- La trei! - Da.
- Texas! - Texas!
Friptură de două kilograme, gratis!
La Big Texan!
Mergem acolo diseară.
Trebuie mâncată într-o oră.
- Într-o oră? - Cred că așa scria.
Tu poți reuși.
Nu știu dacă aș putea eu,
dar știu un anume detectiv din epoca victoriană,
căruia i s-ar părea delicioasă.
Nu!
- Ba da! - Doamne!
FRIPTURĂ DE FERMĂ BIG TEXAN
Doamnelor și domnilor,
cel mai mare detectiv particular din lume, Sherlock Holmes!
Ricky Bobby!
Nu Ricky Bobby, Sherlock Holmes!
Am luat costumul sperând...
- Da. - ...să-ți atrag atenția.
Și iată!
- Măi să fie! - Ce faci?
- Fii binecuvântat! - Încântat!
Cum vrei să te prezint?
- Sherlock Holmes, din Anglia. - Da.
Cu invitata lui, Harper Steele.
- Harper Steele. - Dra Harper Steele.
Dra Harper Steele?
Da. Așa!
Dra Harper Steele. S-a făcut!
Îl avem pe Sherlock Holmes tocmai din Londra, Anglia,
cu invitata sa, Harper Steele,
dra Harper Steele!
Va mânca într-o oră friptura de 2 kg.
Îmi aduceți o bere?
Mănânc pe fond de stres.
N-am avut parte de intimitate de multe ori în viață.
Da.
Asta le întrece pe toate.
TEXAS NU E HOLLYWOOD MIȘCAȚI-VĂ FUNDUL PĂGÂN DE AICI!
CE CREATURĂ E LA MASA LUI?
VREI SĂ SPUI DL HARPER STEEL?
OARE SHERLOCK ȘTIE CĂ IA MASA CU UN BĂRBAT...
DL ANDREW STEELE
NU E DELOC TEXAN
TIPUL TRANS NU S-A DESCURCAT CU OAMENII DIN TEXAS
LIBERALUL WILL FERRELL
CE CREATURĂ ARE SHERLOCK ÎN FAȚĂ?
Aseară a fost...
Mi s-a părut că atmosfera nu era tocmai potrivită,
iar mulțimile de oameni se perindau rapid.
Am simțit
că latura mea trans e expusă.
Deodată, asta m-a făcut să mă simt... nu prea bine.
Înțelegi?
Cea mai tristă parte mi se pare...
Simt că...
Doamne!
Simt că te-am dezamăgit în momentul ăla.
- Nu! - Știi?
Și...
mi-am zis: „Futu-i! Trebuie să...
Harper nu mai e în siguranță.” Știi? Ce...
Atunci am simțit că... Da.
Voiam să citesc câteva dintre mesajele pe care le primim,
de când am început călătoria. Vrei să-l auzi pe ăsta?
„E important să apară altul care nu știe ce gen are, ca să-l vadă copiii.”
„E la modă și super. Până și Will Ferrell face asta.”
„E nasol că Will Ferrell apare la primul meci cu Pacers
cu o femeie trans.”
„Cine e tipul?”
Uite și unul drăguț!
„Will Ferrell a venit în Iowa City.
Face o călătorie cu Ryan Reynolds pentru drepturile copiilor trans.”
Ryan e...
Nu mi-am dat seama că Ryan e implicat în toate!
- Uite unul despre tine! - Bine.
- Vrei să-l auzi? - Da.
„Grozav! Un pedofil satanic Illuminati în Iowa.”
Eu aș fi ăla?
Da. Ce părere ai despre asta?
E ridicol. N-am nicio emoție la... Adică...
Nu poți subestima cât rău fac vorbele astea.
Când ești trans, auzi porcăriile astea
și-ți rămân în minte.
- Am reținut mesajele alea. - Da.
Când ura e îndreptată asupra mea și a persoanelor trans...
Mi se spune: „Nu ești femeie. Nu vei fi niciodată femeie.”
Bine. Sunt o femeie trans. Nu mă deranjează.
- Dar simt ceva, știi? - Da.
Nu e ceva nesănătos.
De fapt, m-a făcut mai sănătoasă din multe privințe.
- Da. - Mi-a salvat viața.
Și nu glumesc despre asta.
Ai fost vreodată cât pe ce să...
Știu că ai avut gânduri negre, dar de sinucidere... Ai încercat...
A fost atât de greu uneori?
- Da, eu... - Da.
Acum șase ani, poate.
Am mers la magazinul de arme,
iar tipul
m-a întrebat:
„E pentru ținte sau pentru siguranță?”
Și am ezitat, fiindcă nu știu nimic despre arme.
- Nici eu! - Da, și am zis...
„Poate pentru ambele. Stau într-o casă izolată.” Încercam să mint.
Am luat-o, m-am uitat la ea
și m-am îngrozit.
- Doamne! - Am plecat de acolo.
Am zis: „O să mă întorc. Mă mai gândesc.”
Până când mi-am făcut tranziția,
n-am vrut să am o armă în preajmă.
- Pentru că mi-ar fi dat un impuls. - Da.
Sigur au existat momente când m-am gândit: „Dacă aveam o armă...”
Dar, după ce am făcut tranziția,
n-am vrut decât să trăiesc.
- Să trăiești. - Și să continui...
Doamne! Am primit un cadou!
- ...cine ești cu adevărat. - Da!
E deja grozav.
Albuquerque înseamnă foarte mult pentru mine când e vorba despre Harper,
pentru că lucram la MacGruber,
când am aflat toți prima dată că-ți făceai tranziția.
Se întâmpla aici, acum exact un an.
Într-un fel, simt că trebuia să iau decizia asta acum 40 de ani,
dar nu v-aș fi întâlnit pe voi.
Nu m-aș fi angajat la... N-aș fi creat o lume a comediei, probabil.
- Aș fi avut o viață diferită, deci... - Da.
Au fost multe lucruri bune.
Simțiți ce simt și eu? Puțină...
- Da. Suntem foarte sus! - Stați așa!
- Ce e? - Auziți câinii de jos?
Da.
Da...
Liniște!
Potolește-ți câinele!
Potolește naibii câinele ăla!
Vecinilor li s-a acrit de câinele tău!
Acum latră și alți câini!
Doamne!
Să ciocnim!
E o onoare să fiu aici.
Aveți respectul meu, inclusiv pentru călătoria aceasta,
mă simt foarte mândru de voi
și vă iubesc foarte mult.
- Mersi! - Pentru amândoi!
Și pentru o călătorie la fel de frumoasă!
- O s-o deschid. - Bine.
Bine.
Mai ușor!
TRAGEȚI CU MITRALIERA! VENIȚI ACUM
S-o sunăm pe Kristen!
Doamna asta a dispărut cu totul.
După ton, înregistrați mesajul!
Kristen, suntem Harper și Will.
Voiam să vedem cum mai stai cu melodia,
dacă ai inspirație. Dacă nu, e-n regulă.
Și o să repet ce spune Harper: nu te simți presată!
- Fără presiune. - Dar...
Dar voiam să aflăm cum e...
Ești mulțumită cu ce ai până acum?
- Da, mulțumesc. - Mulțumesc!
20 DE MINUTE PÂNĂ LA FLAGSTAFF
Dunkin' Donuts!
- Nu. - De ce nu?
- Nu. - Doar de data asta?
Nu ne-am mai opri iar. Voiam doar o dată!
Călătoria asta a fost oribilă.
Nu ne-am oprit deloc!
Voiam Dunkin' Donuts!
Călătoria asta idioată!
Am vorbit doar cu persoane trans.
N-am făcut nimic amuzant!
Spune ce-am făcut amuzant!
- Despre ce vorbești? - Zi ceva amuzant!
Bine. Serios? Poate ți-e foame.
Voiam să merg la Dunkin' Donuts. Asta e tot ce voiam să fac.
Nu pot face niciodată ce vreau!
Ne poate face cineva o poză?
- Sigur. - Mulțumesc!
A ieșit și Marele Canion?
- Sigur că da! - Se vede canionul.
Bine.
- De unde sunteți? - Din New York.
Și eu sunt din New York.
- Din New York. Și noi suntem în excursie. - Da.
- Harper a făcut tranziția... - Da, și facem...
Discutăm ce înseamnă asta pentru prietenia noastră.
- Pot să te întreb ceva? - Sigur! Mi-ar plăcea.
Mă întreb cât de devreme ai știut, cât de devreme ți-ai dorit asta.
Crescând în Iowa,
era imposibil să mă gândesc la așa ceva.
Cred că n-am putut...
Credeam că era ceva ciudat la mine.
Am știut asta și...
Dar am început să cred că ciudățenia mea era normală.
Acum vreo zece ani, am început să mă gândesc mai mult.
Și am...
Am tot luptat și am vorbit cu terapeuți...
- Da. - Știi ceva? Sunt terapeută pensionată.
Bine!
Am avut un pacient chiar la începutul carierei mele,
adică acum vreo 30 de ani,
și mi-a zis:
„Sunt căsătorit. Îmi iubesc soția.”
Da.
„Dar îi port hainele oricând pot.”
- Da. - „Și nu cred că sunt...
Nu știu ce sunt.”
- Da. Cum ai tratat aspectul? - Da.
- Am fost foarte închisă la minte! - Da.
Mi-a fost frică de necunoscut.
- Nu știam. - Da.
Am avut un astfel de terapeut, care m-a cam oprit.
Eu...
Repet, nu sunt...
M-am oprit singură așa de mult, încât nu dau vina pe nimeni.
- Da. - Am încercat să fiu deschisă.
Dar știu că multe dintre mesajele mele subtile au fost...
- Toată viața am întâlnit asta. - Dar îți iubești soția și...
Da, știu. Deci...
- Îți iubești soția, viața. - Da.
- „De ce ai face asta?” Da. - Știi?
- Operația e un pas enorm. - „Te-ai descurca?” Cam așa...
Știu că am fost un blocaj în viața acelui om.
- Uite scaunul tău albastru! - Bine.
Dacă ar fi să-i dai un nume berii, cum s-ar numi?
- N-am îndoieli. - Da.
Cornelius Danderhoff.
- Berea ta e Cornelius Danderhoff? - Da.
- Păstrează numele! - Bine.
Asta e Dolores O'Brien. O s-o beau pe toată.
Dar vreau să-ți arăt ceva.
Am ceva special pentru bunul meu prieten, Cornelius Danderhoff.
E o hăinuță.
E o jachetă pentru băuturi.
Pentru băuturi...
De fapt, nu mă gândesc la Dolores ca la o băutură,
dar nu știu cum vrei să gândești tu.
Lui Cornelius o să-i placă.
Doar...
Uită-te la asta!
Ești adorabilă, Dolores!
Jacheta asta nouă a ta îmi amintește de a mea.
Ești adorabilă!
- Cornelius. Ce elegant! - Cornelius.
Ia ghicește!
O mică surpriză pentru tine!
- Ce bine arăți, Cornelius! - Cornelius.
Cornelius, mai slăbește puțin!
- Ajută-l pe Cornelius să slăbească! - Eu...
Uită-te ce bine arată Cornelius!
„Bună! Vrei să ieșim la o întâlnire?”
„Nu.” A fost un pic îndrăzneț.
„Doamne!”
- E prima ta dată? - Da.
- Într-un loc public. - Da.
Îți asumi riscul.
Da.
Vreau să te simți ca acasă.
Deci...
Mark Spitz!
Săritură dublă!
E setată?
Doamne, ce sexy!
Relaxare cu Mark Spitz.
Bine.
E bine. E sexy. Sper să iasă bine.
Înoți într-o piscină publică.
Îmi place. Chiar îmi place.
- Bine. - Îmi place.
Aș vrea să-mi vină costumul mai bine,
dar nu mă simt diferită de orice femeie de pe planetă
apropo de costume de baie.
M-aș simți mai confortabil într-un costum care să-mi vină perfect.
Arăți grozav.
Mulțumesc. Chiar cred că vorbești serios. Nu?
Ironia e că am apărut de atâtea ori fără cămașă
și în chiloți sau slip, deși sunt un om foarte modest.
Știu. Când vine vorba de comedie, pe care o adori...
- Fac orice e nevoie. - ...te vei sacrifica.
De asta m-am bucurat că e pustiu.
După ce-mi luam slipul, mă vedeam ieșit din formă într-un mod comic.
Acum, îmi zic: „Doamne!” Nu e bine.
- Știu că ești sincer. Da. - Da.
Știu că ești puțin supraponderal în unele locuri în care nu vrei să fii.
Da.
Dar, în costum, în Washington, erai un bărbat chipeș.
- Pentru aspectul nostru grozav! - Da.
ULTIMA OPRIRE ÎN DRUM SPRE VEGAS
- Ce vei face? - Nu-mi place orașul.
- Nu prea pariezi. - Nu.
Ce-ar fi să mă scoți la o cină foarte elegantă?
Există niște restaurante de cinci stele în Vegas.
Bine, chiar dacă încă n-ai plătit pentru nimic.
- Da. - Nu mă opun.
- Bine. - Să ne aranjăm!
N-o să iau costumul Sherlock.
Bine.
Poate că asta e șansa unei experiențe mai obișnuite.
M-ar face să mă simt bine, pentru că simt că aș fi
într-un alt mediu, în care nu prea am fost.
Să petrecem o noapte în oraș!
GOODWILL MAGAZIN/CENTRU DE DONAȚII
Mersi, amice!
- O să fii bine acolo? - Da. O să intru.
O să mă uit în jur și-mi încrucișez degetele,
ca să găsesc ceva distractiv pentru diseară.
Pe curând!
- Pa! La revedere! - Pa!
COSTUME DE VEDETE
Salutare! Ce faci?
- Ies la cină cu o prietenă. - Bine.
Dar am nevoie de o deghizare.
Vreau un costum realist...
Nu vreau ca lumea că să mă recunoască.
- Deci, schimbi... - Sunt Will Ferrell.
- Da. - Mă bucur să te cunosc.
Deci, da,
m-am gândit să ieșim la cină diseară fără a mai fi celebru.
- Înțeleg! - Da.
Ar fi bine să eviți culorile mai aprinse,
ca să nu atragi atenția.
- Da. - Alege ceva mai natural!
FEMEI
N-aș fi ca unul care locuiește în Vegas, ci care vine în vizită.
Asta e interesantă.
- Mărimile sunt uluitoare, nu? - Da.
- O probez. - E drăguță.
- E drăguță, nu? Mersi. - Da, e.
Îmi place. Cred că arată mai bine așa.
BD. LAS VEGAS NORD
Will?
William!
Doamne!
Ce e asta?
Doamne!
Nu sunt Will. Sunt David Abernathy.
David Abernathy! Avem rezervare în seara asta?
Da.
Mulțumesc!
- Tu așază-te aici! - Bine.
Așa.
Mulțumesc.
- Bună seara, dnă, dle! - Bună!
- Bine ați venit! - Mulțumesc.
Ce plăcere ne face!
- Mersi. - Sunt David. Ea e Harper.
Bună, David, Harper! John.
- Bună! - Încântat!
- Sunt David Abernathy. - Cum?
- David Abernathy. - Eu sunt John.
M-am ocupat de Bette Midler o vreme și de Air Supply.
- Bun-venit! - Stai!
- Cred că ne-ar plăcea două Montague. - Un Montague.
Excelentă alegere! E una dintre băuturile noastre simbol.
Pentru...
- Pentru experimentul nostru! - Da.
Nu-mi dau seama dacă funcționează.
Nici eu, dar...
În toată călătoria asta, m-ai scăpat de comentariile negative.
Da.
Totuși, asta nu e viața unei persoane trans adevărate.
Dar azi, la magazinul Goodwill,
m-am simțit mult mai confortabil, iar asta se datorează călătoriei.
- Da. - Sigur.
- Adică... - Încă un cocktail?
Da, mi-ar plăcea un pahar de Cabernet.
Mersi, John!
Bine. E un subiect complicat pentru mine.
Uneori, cu cât arată mai bine machiajul,
cu atât îmi displace fața mea.
Păi...
Dar arăți...
Arăți grozav.
Dar are, cumva, legătură cu procesul lent de a mă obișnui
cu cine sunt.
Da.
Cu cât mă fac mai „drăguță”,
cu atât mai mult văd defectele.
Știu ce vrei să spui. „Bine, dau tot ce pot...”
Da. Și nu simt că... Da.
Devin foarte conștientă de, din păcate, chipul meu foarte masculin.
M-am uitat în oglindă și... Parcă e mai bine!
Da.
Dar, apoi, îmi zic: „Câte mai am de făcut!”
După aproape două săptămâni cu tine, îmi spun...
Îmi zic...
„Sunt cu Harper.”
Uit...
- Fostul nume? - Da.
Ajunge să fie complet...
înlocuit. Nu știu.
Adică...
Te simți norocoasă să stai la masă cu cineva care arată așa?
Mă simt foarte norocoasă să stau la masă cu fostul manager al lui Bette Midler.
- Fostul manager. - Da.
- Crezi că John... Vine John! - Bine.
Crezi că John m-a recunoscut?
- Cabernet Nickel & Nickel. - Mersi, John!
Cu plăcere.
John e bănuitor.
- Fii sincer! - M-a luat la ochi!
Da, John...
Imaginează-ți că cineva pleacă într-o călătorie cu o prietenă
și poate face orice.
Încetează!
Și există un singur lucru pe care vrea să-l facă.
- Un lucru amuzant. Atât. - Am făcut atâtea!
Un lucru amuzant la care a visat,
despre care a scris în jurnal.
N-ai mai zis că ai scris despre Dunkin' Donuts!
Chiar am scris!
„Dragă jurnal...”
Azi ar fi ziua cea mare.
„...am descoperit ceva numit...”
„Ceva care mi-a schimbat viața. Dunkin' Donuts.
M-am împrietenit cu gogoșile.”
- Nu! - „În sfârșit, mi-am găsit locul.”
Pare un drum lung.
- Ești bine? Vrei să iau cealaltă... - Poți căra totul?
Sunt câteva pasaje în jurnalul meu
despre care am simțit că se referă la locul ăsta.
27.11.2015.
„Urmează alte sărbători cu incertitudini.
Gânduri sinucigașe, regrete,
visurile maniacale despre o viață sigură în căsuțe ascunse, departe de lume,
unde pot crea și trăi în pace.
Visez să am un apartament în Mojave, California.
Sunt obsedată să mă mut în Mojave.
Nu pot să-mi iau gândul de la asta.”
„În decembrie, am găsit o casă în Trona, California.
Costa zece mii de dolari și eram obsedată să fie a mea.
M-am oferit s-o cumpăr, iar acum se pare că va fi a mea.
E spațiul meu, în care mă îmbrac ca o femeie, umblu ca o femeie.
Extrem de izolată.”
De când o ai?
Am cumpărat-o acum șase sau șapte ani.
Doamne!
Da.
Și căutam...
un loc în care să merg și să pot
să scap de oameni și...
Mi-a plăcut cumva casa asta.
Fiindcă era atât de izolată de tot?
Da, era ascunsă într-o comunitate oprimată și...
Da.
Am simțit...
că e locul meu aici.
Pentru că...
Da.
M-am...
M-am urât atât de mult!
Băga-mi-aș!
M-am simțit ca un monstru.
Am urât asta!
E-n regulă.
Da, chiar e-n regulă.
- Totul e-n regulă. - Da.
Da, deci... Mi-am imaginat...
că era o casă modernă de la mijlocul secolului, că mi-era bine.
O să te invit înăuntru ca să vezi cum a fost vandalizată.
Nu vreau... Nu vreau să am de-a face cu asta.
Voiam să întreb care e planul acum.
- Dacă o dau cuiva? - Da.
Știu că e...
Voiam să fiu femeie aici. Asta era.
- Voiam... - Da.
Ăsta era planul meu. N-aveam cum să reușesc,
pentru că mi-era frică de oamenii ăștia,
așa că voiam să trag draperiile și să mă plimb prin casă.
Era un loc sigur.
- Te-ai putut îmbrăca vreodată aici? - Da. A fost...
Am lucrat acolo în haine de femeie,
am adus haine de femeie
și am stat aici noaptea în haine de femeie.
Mi-a plăcut.
Dar nu asta e calea. Nu așa se face.
Nu te poți ascunde.
Nu e... Te ajunge din urmă și e o prostie.
Nu vreau să-mi mai fie frică de oameni.
E trist și groaznic.
Da, pot ieși în lume.
- Înțelegi? - Da.
De asemenea...
Nu mai trebuie să te mint nici pe tine. Da?
- Da. - „Ai o casă grozavă.”
- Da, e afacerea mea. - Da.
Era mereu o minciună. Nu-mi place.
Nu-mi place să-mi mint prietenii.
- Și iată-te aici! - Știu.
Ești unul dintre prietenii mei buni. Am mințit ca să...
Și nu...
Nu greșeam fiindcă voiam siguranță.
Nu știam cum va reacționa lumea. Mi-a fost frică.
Dar acum nu mai vreau să fac asta. Pot...
Am câteva secrete pe care nu ți le voi spune.
Bine? Sunt niște locuri despre care nu-ți voi spune niciodată.
O să aflu.
Ba nu. E secret și...
Am furat ceva din casa ta.
Știu deja ce anume.
Doamne!
Ești un prieten bun.
Lansăm niște artificii?
Doamne!
- E palpitant. - Dă-mi bricheta!
- O să pun asta aici. - Bine.
Bine.
Nu spre mine!
Da!
Doamne!
- Gator Gun! - Gator Gun!
Gator Gun!
ZIUA 16
Ce e?
- E ultima noastră zi. - Da.
- Nu văd ce vezi tu. - Ce scrie acolo?
Acolo? Dunkin' Donuts.
Călătoria asta a fost o prostie, dacă nu mergem la Dunkin' Donuts.
- Incredibil! Doamne! - Călătoria a fost o prostie.
Ai vrut să fiu sincer.
Bine.
Bine. Mergem.
- Ia ghicește! - Stai!
- Da. - Chiar vrei?
Da.
Cu ce doriți să vă servesc?
Ce-ți place mai mult? Gogoașa clasică sau Munchkins?
- Aveți plăcintă cu mere? - Da!
Comandă ceva!
Mă mai gândesc!
- Nu! - Nu!
Una clasică, glazurată!
- Ești mulțumit? Zău așa! - Da.
- O să trag pe dreapta, ca să mănânci. - Doamne!
- Știi ce? - Da.
Sunt bune și reci.
- Grozav! - Borna de 5.000 km!
Chiar grozav!
Cum e călătoria acum?
Sincer, e cea mai tare călătorie din viața mea.
A fost o călătorie bună.
UNGHII MANICHIURĂ
Harper!
- Doamne! - Ce bucurie!
Mă bucur să te văd!
Harper și Will, care credeți că a fost cea mai frumoasă parte a călătoriei?
Ne-am simțit grozav. Au fost multe.
Ai aflat ceva ce nu știai despre Will
sau, Will, ai aflat ceva nou despre Harper?
Habar n-am avut
de disperarea pe care Harper a simțit-o atâta vreme.
- E... - Da.
Și a ascuns-o foarte bine. A ascuns-o.
Ce am aflat despre Will...
Suntem prieteni de 27 de ani, da?
Dar...
Da. Adică...
Adică, mă iubește. Înțelegi?
M-a privit deschizându-mă.
Am văzut cum s-a spart bariera emoțională.
Și... nu știu, pur și simplu...
I-a păsat foarte mult de asta.
Și i-a păsat cât să se asigure că nu sufăr și...
E... Da.
Mi s-a părut foarte drăguț.
Da.
Extraordinar!
Will, ce culoare alegi?
Verde.
Aleg culoarea patriei,
Insula de Smarald.
- Ce frumos! - Arată super de Ziua Sfântului Patriciu!
Doamne! Ce spunem?
N-ar fi bine să afectăm procesul de creație.
Apel redirecționat către...
Doamne!
După ton, înregistrați mesajul!
Bună, Kristen!
Suntem Will și Harper și...
Doamne! Am traversat oficial aproape toată țara.
O să ne oprim aici, la plajă, și...
- Voiam să vedem ce faci. - Da.
Dacă ai avea ceva de trimis
în următoarele minute, ar fi grozav.
- Uite-l! - Da!
- Oceanul! - Frumos!
- Dar e o senzație plăcută, nu? - Da.
- E un drum lung. - Da.
- Știu. - Știi?
E minunat.
Am pus scaunele astea în locuri foarte frumoase.
- Da. - Marele Canion.
- Da. - Râul Mississippi.
Puternicul Mississippi.
Într-o parcare de la Walmart.
- Nu voi uita niciodată asta. - Da.
Nu vom uita călătoria asta.
Fie într-o săptămână, fie peste șase luni...
Da.
- ...bucuria... - Da.
Cât de mult mă voi bucura să te văd!
M-am bucurat mereu,
dar chiar m-am apropiat de prietenul meu, Will!
- Încă... - Da.
O să te întreb mâine ceva ce am uitat.
O să mă gândesc la ce trebuia să mai spun, la ce voiam să-ți spun.
- Dar... - Avem timp.
- Avem timp și... - Adică, da.
Ți-am luat un mic cadou.
- Da? - Da.
Pentru că una dintre...
E clar că am tot discutat despre frumusețe.
Da.
- Și să te mulțumești... - Da.
...cu...
fie că e vorba de machiaj, fie de rochia potrivită,
să te simți bine ca femeie, frumoasă.
Așa că m-am gândit:
„Știu ce vreau să-i iau lui Harper la final.”
Cerceii ei cu diamante.
- Nu cercei cu diamante. Serios? - Da.
Doamne!
Deci...
Sunt...
Sunt în amintirea călătoriei,
dar e-n regulă să...
E-n regulă să te simți frumoasă și să te răsfeți.
Doamne!
Eu nu...
Doamne!
Cât de tare e!
E așa de drăguț!
Știi?
E ceva foarte special.
O să intru!
E chiar caldă!
Dolores!
Cornelius!
Ce urmează acum?
În cazul meu,
mâine, o iau de la capăt.
Mă întorc la New York cu camioneta.
Tu ce-o să faci, apropo?
N-am niciun plan. Ce-o fi.
- Vrei să vii cu mine? - Da. S-o luăm de la capăt!
- Pe altă rută. - Alta! Grozav!
- Am multe idei. - Da.
- Știu unde să ne oprim. - Abia aștept!
Bună! Sunt Kristen. Cred...
Cred că am terminat cântecul.
Doamne! Sper să vă placă.
Bine. Iată-l!
Harper și Will spre vest țara o taie
Sunt prieteni vechi
Cu sâni noi, într-o călătorie vioaie
Să vadă America au plecat
Nu știu ce vor găsi
Au luat-o pe drumul cel lung
Doar ca să nu uite
Că un prieten ți-e prieten
Până la sfârșit
De la o coastă la alta
Faci 5.000 de kilometri ca să te apropii
Oare Lewis și Clark
Au îndrăznit să se exploreze emoțional?
E o necunoscută mai mare
Deci, cred că cei doi sunt mai curajoși
Harper și Will spre vest țara o taie
Ca Thelma și Louise
Dar cu mult mai puțină moarte
Să vadă America au plecat
Doar o fată și un băiat
Au luat-o pe drumul cel lung
Doar ca să nu uite
Că un prieten ți-e prieten
Până la sfârșit
Calea și-o vor găsi
Până și când nu vor avea ce povesti
Se cunosc de când lumea și pământul
Plecați ca să se regăsească
O femeie magică
Călătorește cu elful ei adult
Iar asta e partea cu accent jazz
Presupun că nu e loc în mașină
Pentru mine, altfel aș fi fost invitată
Dar îmi voi aduce contribuția
Cântecul ăsta e din suflet
Harper și Will spre vest țara o taie
Nu caută aur
E o călătorie mai bogată
Să vadă America au plecat
Își urmează semnele
Au luat-o pe drumul cel lung
Doar ca să nu uite
Că un prieten ți-e prieten
Un prieten ți-e prieten
Până la sfârșit
- Treci pe banda din dreapta! - Pe ce bandă sunt? Da.
- Da, ești pe... - Mulțumesc mult!
Subtitrarea: Daniel Onea