Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Molim vas, pozdravite
Chelsea Handler.
CHELSEA HANDLER: OSJEĆAJ
Isuse Bože!
Pozdrav, New Jersey!
Dobro došli!
Nastojim razabrati svoju homoseksualnu publiku.
Zdravo!
Vi ste? Fino.
Vi ste hetero, vidim po odjeći.
Ali vi jeste gej.
Hvala i dobro došli. Hvala što ste ovdje.
Gdje su drugi homoseksualci? Već su vas odvojili?
U redu, hvala. Nego...
Cijelu karijeru imam zahvaliti homoseksualnim muškarcima i ženama.
Hvala vam!
Pohvalila bih homoseksualne muškarce
jer uvelike doprinose društvu,
što se ne zamjećuje i nedovoljno cijeni.
Sjećate li se trenutka kad su se pojavile majmunske boginje?
Jebiga, ne sjećate se. Zašto?
Zato što su se svi gejevi cijepili u roku od 30 dana
kako mi, strejteri, ne bismo mučili muku s majmunskim boginjama.
To su učinili za naše zajednice.
Veselila sam se majmunskim boginjama.
Veselila sam se novoj pandemiji, novim parametrima i pravilima.
Iz Centra za kontrolu bolesti
na TV-u su naveli dva načina sprečavanja zaraze boginjama.
Prvo, treba izbjegavati analnu penetraciju.
Pa ne prikradu vam se u banci.
Ajme!
Drugo, ne treba rabiti isti ručnik.
Mislim, u analnoj ševi rabi se isti ručnik, seronje.
Ali nisam se morala informirati o majmunskim boginjama
zbog onoga što su gejevi učinili.
Domoljubi su, a ja cijenim...
Tako su se brzo riješili majmunskih boginja
da sam shvatila da propuštam
analnu penetraciju.
Rekoh: „Ako se dečki toliko vesele tomu, želim to probati.”
Čujte, analna penetracija više nije samo za homoseksualce.
Sad je in pa si dajte oduška.
Na početku to zna biti krupan zalogaj, ali nikad se ne zna.
Nadam se da će parovi koji su dugo zajedno...
Probali ste analno?
U redu.
Nadam se da će i noviji i stariji parovi
otići doma, pogledati se i reći:
„Probat ćemo analno i misliti na Chelsea.”
To želim.
Vi koji ste neiskusni i niste ni s kim,
no večeras priželjkujete analnu penetraciju,
morate imati strategiju, dobro?
Odaberite muškarca srednje ili male veličine.
S 50 Centom to ne ide.
Jo Koy bi i mogao proći, ali 50 Cent ne.
Još je jedna prednost analne penetracije.
Vjerojatnost da ne zatrudnite je 90 %,
što mi je super.
Frendica mi stalno tupi: „Nećeš imati dijete, umrijet ćeš sama.”
Toplo se nadam.
Zar misli da u grob želim odvući i hrpu nevine djece?
Da želim da mi na samrti govore da ih ne napuštam?
Čim mi dijagnosticiraju bilo koju blagu bolest,
najdražem ću dileru reći
da me uspava u staji kao jebenog konja.
Neću se više zadržavati ovdje.
Ljudi misle da mrzim djecu. Ne mrzim.
Tko voli, nek' izvoli. Sretno mu bilo.
Meni je svejedno. Samo ne želim da su sve vrijeme uz mene.
Zašto ne želim klince? Ne zato što ih mrzim.
Jednostavno smatram da je koncepcija djetinjstva uvredljiva.
Uzrujala sam se kad sam se rodila.
Sjećam se rođenja.
Sjećam se da sam u rodilištu izletjela iz majčina Pikachua.
Sjećam se da su posvuda bila svjetla, a onda me netko pljuskao po guzici.
Pomislila sam: „Ovo je neka zajebancija?”
Onda sam došla doma, „obitelji”, no ondje je već bilo petero djece.
Gledala sam starce i pitala se: „Jebote, tko tu vodi glavnu riječ?
Imam li miraz?
Jebote, kako ću se iskobeljati iz ovog sranja?”
U startu sam imala problem.
Odrasla sam uz Obitelj Brady, kao i mnogi od vas.
U toj je obitelji bilo šestero djece, majka, otac
i spremačica Alice.
„Jebote, gdje je naša Alice?!”
Nisam podnosila svoju obitelj.
Moj otac bio je šupčina, to mi je odmah bilo jasno.
Bila sam u tijelu bebe, ali osjećala sam se kao žena.
Osjećala sam se kao pravo žensko, htjela sam imati firmu, npr. za catering.
Vrlo rano počela sam se svađati s tatom. Nismo bili na istoj valnoj duljini.
Kad sam imala sedam godina, rekao je:
„Moramo je odvesti u Disney World
da bi vidjela kako se druga djeca ponašaju.
S njom nešto ne štima.”
Dakle, kad sam imala sedam godina, sve su nas odlučili voditi u Disney World.
Tata je prodavao rabljena vozila
pa smo se od New Jerseya do Floride vozili
u njegovu plavo-bijelom pedofilskom kombiju.
Bez hotelskih rezervacija.
Moj tata nije mislio na te stvari.
Stao je pred prvim jeftinim motelom, u kakvima obično skrivaju otetu djecu.
Kad smo došli do Holiday Inn Expressa,
velikim je neonskim slovima pisalo da nema slobodnih soba.
Tata je oduševljeno izašao iz auta.
Izašla sam za njim i dobacila mu:
„Stevie Wonder, vidio si jebeni natpis?
Kretenčino.”
Nisam vjerovala koliko su moji nesposobni.
I dolazak u Disney World bio je farsa.
Ondje je hrpa odraslih muškaraca prerušena u miševe. Netko se sprda?
Već sam sa sedam godina tražila birtiju.
U Disney Worldu najviše me se dojmio jedan sedmogodišnjak.
Cure i dečki različito stare pa je možda imao dva mjeseca.
Potrbuške je ležao na cementu.
Bacakao se i urlao, imao je ispad.
Sjećam se osjećaja koji me prožeo, zavidno sam ga gledala.
U stilu:
„Smijemo li to raditi?
Tako se i ja osjećam.”
Po povratku doma, nakon što sam vidjela taj ispad,
pomislila sam: „E, to me zanima.”
Išla sam u vrtić ili prvi razred, u što se već ide sa sedam godina.
Na igralištu je bio dječak Aaron.
Nakon tog putovanja vidjela sam ga u kutu igrališta.
Sjedio je u kutu i govorio:
„Jebote,
sranje.”
Naša učiteljica, gđa Keenan,
bila je preko puta njega i lijepo reagirala.
Bila je puna razumijevanja.
Pitala sam: „Učiteljice, što se zbiva?
Zašto Aaron smije to govoriti govoriti?”
Aaron ima Touretteov sindrom, rekla je.
Zaključila sam da bih ga i ja rado imala.
Samo da znate, tata je imao toliki pik na mene
da me sa sedam godina prisilio da čitam Tolstojevu Anu Karenjinu.
Mislio je da ću se tako kloniti frke.
Ta se žena bacila pod vlak i ubila
zato što nije imala dečka.
Prisilio me da čitam Mobyja Dicka, koji ima 1300 stranica,
pa sam sa sedam godina morala održati referat o tome.
U školi su djeca pjevala: Humpty Dumpty sjeo je na zid.
Na to ću ja: „Na koji, Kineski ili Berlinski?”
Doma sam ocu govorila:
„Smanji doživljaj, ne razumijem se s jebenim kolegama.”
Posudila sam knjigu o Touretteu i pročitala je za 30 jebenih sekunda.
Sve mi se svidjelo.
Tog sam dana doma došla s Touretteovim sindromom.
Sjedila sam za stolom i čekala.
Mama i tata vratili su se s njegova „posla“ prodaje rabljenih auta,
koji su bili na našem prilazu.
Jedva sam čekala da tata dođe doma, bila sam užasno nestrpljiva.
Sjedila sam za stolom i čekala 40 minuta.
Uvježbavala sam nove riječi.
Tata je sjeo preko puta mene.
„Jebi se, pička ti materina, šupčino! Pljugeru! Pljugaš kurac!”
Pa sam složila grimasu.
„Imam i tik pa odjebi, šupčino.”
Spavala sam kao klada.
S osam godina slomila sam ruku.
To je bila prekretnica.
Imali smo vikendicu u Martha's Vineyardu iako nismo bili bogati.
Ne znam otkuda tati ta kuća, sigurno ju je nekomu ukrao.
Ruku sam slomila vani.
Spotakla sam se o psa Muttleya.
Pritom sam vidjela kako mi lakatna kost viri iz ruke
Moj brat Glen me podigao.
Pitao je jesam li dobro. Sumnjam, rekoh.
„Čuj, ovo je... Mislim... Pojma nemam.
Imaju li zdravstveno? Što ćemo sad?”
Podigao me i odnio roditeljima.
Tata je vidio tu kost i rekao da na to treba staviti led.
Sjećam se, prekipjelo mi je. Imala sam osam godina i pomislila:
„Nemam vremena za ove kerefeke.”
Pogledala sam majku i oca te ih pitala:
„Jebem mu mater, tko ovdje vodi glavnu riječ?
Korisni ste kao pepeljara na biciklu.
Sad moram u bolnicu.”
U bolnicu sam otišla s bratom Glenom.
Stavili su mi gips, što je bilo super.
Imala sam nešto čime sam mogla prijetiti drugima.
Cijela mi je ruka bila u gipsu.
Nikad se nisam osjećala moćnije, bila sam poput gladijatora.
Doma sam počela prijetiti puno starijoj braći i sestrama.
Išli su mi niz dlaku, ali nema veze, svejedno sam se osjećala dominantno.
Jedne ljetne večeri odredila sam kako ćemo sjediti za stolom.
Braću sam rasporedila.
Ocu sam rekla: „Ti ćeš sjediti okrenut prema zidu.
I razmisli o svom postupku.”
Zatim sam sjela.
Spustila sam zagipsanu ruku i udarila se po Pikachuu.
Nije bilo ugodno.
Kad je skliznula dva centimetra niže...
„Koja je to zona?”
Te sam noći bome doznala koja je to zona.
Ljeta smo provodili u Vineyardu.
Kad sam se te jeseni vratila u Jersey,
a uskoro sam navršavala devet godina,
moja najbolja frendica Jodi Repati rekla je
da ćemo u petak u 19.30 h kod nje noćiti uoči povratka u školu.
„Sve cure dolaze i sve će nas prožeti onaj osjećaj.”
Nisam znala na što misli, ali namjeravala sam doznati.
„Neću brijati s glupom ekipom, znam biti cool.”
Ušla sam i vidjela devet osmogodišnjakinja.
Potrbuške su ležale u vrećama.
I radile ovo.
Ma može!
Nisam se mogla zasititi.
Na spavanac sam došla u 19.30,
a iz tog se položaja nisam pomaknula do 7.30.
Tad me Jodina mama potapšala i rekla:
„Zlato, zamolit ćemo te da odeš.”
Nakon tog spavanca na čelu sam imala abrazije.
Od silnog znojenja bila sam žedna i dehidrirana.
„Ima li tko sokić u tetrapaku?”
Kad si tako mlad,
kad s osam-devet godina masturbiraš,
pojma nemaš da zapravo masturbiraš.
U stilu: „Ovo je zakon! Zašto mi nitko to nije spomenuo?”
Ne uspostavljaš izravni kontakt sa svojim Pikachuom.
Želiš deblji materijal. Što deblji, to bolji.
Želiš dobro trenje.
Želiš samt ili debeli traper.
Ili ono što je pod brodom, kormilo.
Želiš zid.
Čim vidiš ugao: „Jebote, moj si.”
A kada ti drugi ništa ne kažu,
recimo: „Prestani drkati, jebena svinjo,”
misliš da nitko ne zna što radiš.
Pa sam to stalno radila.
Imala sam bicikl s banana sicem. Sad znamo čemu služi.
Tim sam biciklom obavljala razne posliće
sa svojom izmišljenom obitelji.
Klince sam vozila na lacrosse i odbojku.
Imala sam dvoje lažne djece,
Lucasa i Siddiqu.
Jasno, s različitim tipovima.
Kad sam biciklom naletjela na rupu,
po njoj sam jahala pola sata.
Susjeda je mami javila:
„Vaša je kći već 45 minuta u rupi pred našim prozorom.”
Mama me pitala gdje sam bila. „Zapela sam u prometu.”
U školi, na satu matematike,
imali smo klupe s otvorima za stvari,
gdje sam držala pernicu.
U njoj je bilo ravnalo.
Ravnalom sam mogla napraviti jedan krug.
To sam zvala krug. „Imam li vremena za krug?”
Uzela sam ravnalo i... Kužite?
Mogla sam napraviti krug i ostati pozorna.
Nisam se počela znojiti, sve sam pratila.
Napravila sam krug.
I odložila ravnalo.
Masturbacija je u svakoj dobi ista.
Odradiš krug, svršiš
i kažeš: „Odvratno, miči se.
Jebote, nemoj me više dirati.”
A onda za pola sata: „Još jedanput!”
Mislila sam da sam gotova,
ali nisam se mogla zasititi.
Opet sam izvadila ravnalo i zatim potpuno pobenavila
tijekom nastave.
Pred kraj sata, učitelj je pitao koliko je sedam puta sedam.
„Četrdeset devet!”
U tom životnom razdoblju pojma nisam imala što se zbiva.
Za Dan zahvalnosti imali smo obiteljsku večeru.
Nas šestero braće i sestara,
moji roditelji te bake i djedovi.
Najmlađe dijete zbilja zna da ih drugi zapravo ne poštuju.
Nisu poštovali moj stav o međunarodnoj ili svjetskoj politici
te o svemu što se zbiva,
a Dan zahvalnosti obično je jebeno dosadan.
Pa sam iz kuhinje uzela kutlaču.
Pomislila sam: „Valjda je neću morati upotrijebiti.
Valjda me nećete primorati
da na Dan zahvalnosti masturbiram kutlačom.
Valjda me dovoljno poštujete
i da ne moram drkati
tijekom jebenog praznika o kojemu ništa ne znamo.”
Sjela sam za stol i kutlaču stavila pod nogu.
Napravila sam krug i sebi rekla:
„Budi pozorna, ne znaju što se zbiva.”
Ne znam što je poslije bilo.
Ne znam jesam li se onesvijestila
ili izgubila.
Sjećam se da me trgnuo majčin glas.
Bila je veoma draga, europskog mentaliteta.
Sušta suprotnost meni.
Rekla je: „Chelsea?
Chelsea?
Moraš otvoriti oči.”
Bože dragi, pomislila sam.
„Gotovo je.”
Kutlaču sam šutnula na pod.
„Gubi se, jebena silovateljice.”
Otvorila sam oči i vidjela cijelu obitelj.
Svi su pognuli glave i posramljeno gledali dolje.
Djed je oca gladio po leđima, u stilu:
„Žao mi je što ti je kći kurvica.”
Mama mi je rekla: „Zlato, takve se stvari rade
u sobi, nasamo.
A ja...
„Prestani!”
Moj brat Roy ustao je i rekao: „Stalno to radi!”
Najveća bruka u životu!
Nisam masturbirala,
vlastitu vaginu nisam takla od devete do četrdesete godine.
Čak sam imala aplikator za tampone.
„Kloni me se, izazivaš frku.”
S deset godina
mama nam je rekla da avionom idemo iz Jerseya u Kaliforniju, djedu i baki.
Odrasla sam uz Brod ljubavi. Brodovi i avioni bili su mi romantični.
Jedva sam čekala let.
Imala sam štiklice i kovčeg sa slikom Štrumpfete.
S dvije sestre letjela sam iz New Jerseya u Kaliforniju.
Kad smo se ukrcale, prolazila sam pokraj prve klase.
Zastala sam.
„Ovo je moja ekipa.”
Mama mi je rekla: „Nije, idi u stražnji dio aviona.”
Zatim mi je objasnila da smo obitelj sa šestero djece
i da si nikad nećemo moći priuštiti let u prvoj klasi.
Pomislila sam: „Govori u svoje ime, kujo.”
S tog sam se puta vratila motiviranija nego ikad u životu.
Jebeš ovu obitelj, rekoh.
„Dobro, jesu me odgojili,
ali moramo raskrstiti.
Ako im ekonomska klasa odgovara, ne kužimo se.”
Imala sam deset godina i išli smo u Martha's Vineyard.
„A da radim? Kako da pokrenem posao?”
Imala sam poduzetnički duh, ne i ideje.
Razmišljala sam o prodaji limunade,
no profitna marža je slaba.
Pa sam se odlučila za prodaju alkoholne limunade.
„Nudit ću džin, viski i tekilu.
No posao moram pokrenuti s nekim.”
Sestru sam otpisala jer je bila liječena mormonka.
„Odjebi od mene, ni mi se ne kužimo.”
Obišla sam i izvidjela kvart u Martha's Vineyardu.
Došla sam do svake kuće i rekla:
„Zdravo, ja sam Chelsea Handler. Imam deset godina.
Prodavala bih limunadu pa trebam poslovnog partnera.
Ima li tu desetogodišnjaka s kojima se mogu igrati?”
Jedna obitelj mi je rekla da ima desetogodišnjeg sina Nelsona.
Pozvali su Nelsona pa sam ga smjesta počela obrađivati.
„Nelsone, znaš li praviti jebeni viski sa sokom? 'Ajmo.”
Nelson i ja, dvoje desetogodišnjaka, prvoga smo dana zaradili 79 dolara
prodajom alkoholne limunade.
To je bilo mnogo.
Bilo je mnogo.
Na kraju prvoga tjedna zaradili smo 359 dolara
prodajom alkoholne limunade roditeljima i starijima od deset godina.
Imala sam smjernice.
Nisam mogla vjerovati da je dvoje klinaca zaradilo 359 dolara.
Lovu sam brojila i njušila.
Držala sam je u kutiji za cigare kako mi je tata ne bi ukrao.
Na kraju tjedna, kad sam zaradila tih 359 dolara,
Nelsonu sam dala proviziju,
odnosno 3,59 dolara.
Bio je presretan.
„Drž' se mene, Nelsone, znam znanje!”
Rekao je: „Ovoliko ne bih zaradio da su mi u tjedan dana ispala tri zuba.”
Tad sam shvatila da sam puno zrelija od vršnjaka.
„Prejaka sam žena, moram raditi sama.”
K tomu, tijelo mi je sazrijevalo.
Pupoljci su mi cvali pa sam shvatila da je tijelo moram skloniti s ulica.
Pitala sam se što mogu raditi.
„Mogu čuvati djecu.”
Za to ne postoje parametri.
Desetogodišnjak može čuvati četverogodišnjaka.
Ljude boli kurac.
Odlučila sam promijeniti posao.
Nazvala sam sve hotele u Edgartownu i rekla:
„Zdravo, ja sam Chelsea Handler.
Znam, nedavno sam imala deset godina, no sad imam 15.
Istodobno mogu čuvati i troje djece
svim vašim gostima kojima je to potrebno.
Neka se obrate meni, veoma sam iskusna.”
To sam ljeto
čuvala 14-godišnjaka.
Jeremyja.
Bio je na spektru dok se za spektar još nije znalo.
Znala sam da nešto ne štima, starci se nisu htjeli baviti s njim.
„Ja ću biti s Jeremyjem, vi izađite.”
Zatim mi je posao procvao pa sam dobila još tri klijenta.
Čuvala sam tri cure iz Brooklinea u Massachusettsu.
Te tri sestre čuvala sam od šest do deset ujutro.
Onda sam imala pauzu.
Do 18 h, kad sam čuvala Jeremyja.
Tijekom pauze...
S obzirom na to da sam se s 11 godina posvetila poslu,
pucala sam od samopouzdanja, osjećala sam se osnaženo.
Pokrenula sam posao, zarađivala, trebala pauzu.
Svaki dan išla sam u trgovinu
u glavnoj ulici u Edgartownu po puter štangicu,
Twix i Sprite.
Uzela sam griz, griz i gutljaj.
Bila je to fantazmagorija Izvrsnosti.
Pomislila sam: „Jebeš onaj osjećaj. Ovo rade poduzetnici.”
Sami idu na pauze jer su užasno umorni.
U toj trgovini delikatesama radila je cura
koja se zvala Martha McIntosh.
Sad zamislite 11-godišnju Amy Winehouse.
Imala je košnicu na glavi i našminkane oči.
Odmah me privukla.
Znala sam da je vidjela stvari koje želim vidjeti.
Dotad nisam upoznala nikoga tko je brži od mene.
Onamo sam išla svaki dan i buljila u Marthu.
Jednoga dana napokon me pozvala k sebi.
„Hoćeš do mene kad završim s poslom?”
Naravno, rekoh.
Otišle smo do Marthe McIntosh.
Prošli smo pokraj njezinih, koji su na trijemu pušili džoint.
Pomislila sam: „Ovakvo roditeljstvo želim.”
Otišle smo u njezinu sobu, gdje mi je dala Coronu.
Pitala me pijem li.
Da, rekoh.
„Imam 11 godina, 'ajmo.”
Sutradan mi je dala cigaretu.
Camel Light.
Dala mi je Coronu.
Pila sam Coronu.
Dala mi je Camel Light.
Pitala me pušim li.
Rekoh:
„Martha, otkako sam se rodila u onom jebenom rodilištu,
čekam da me netko ponudi jebenom cigaretom.
Da, pušim. 'Ajmo, dobro?
Što još nudiš?”
Svaki dan među smjenama bila sam kod Marthe.
Mislim, bila sam iscrpljena od dječjeg rada.
I u petak prvoga tjedna otišla sam do Marthe.
Sjedila sam, pušila Camel i pila Coronu.
Prvi put u životu osjećala sam se živo
jer sam napokon imala saveznicu.
Onda je rekla: „Hoćeš ući u moj ormar i skinuti hlače?”
Pomislila sam: „Naravno! Što slijedi?”
Ušle smo u ormar Marthe McIntosh,
skinula sam hlače
pa me 15 minuta lizala.
Nisam mogla vjerovati koliku sreću imam.
Isuse Bože!
Sjedila sam, pila Coronu, pušila cigaretu.
Osjećala sam se kao Matthew McConaughey: „Ma to se traži!”
Obožavala sam Marthu. Bile smo bliske.
Onamo sam išla svaki dan.
Lizala me, bilo je super.
Doma mi je sestra djevica govorila:
„Kada god se vratiš od Marthe McIntosh,
smrdiš po alkoholu i cigaretama.
Tko zna što se ondje zbiva!”
Pomislila sam: „Ti to nikad nećeš znati.”
Onda je rekla ocu.
„Kada god Chelsea dođe od Marthe McIntosh,
smrdi po alkoholu i cigaretama.”
Na to će on: „I čini se da je sretnija.”
Ljetu je došao kraj. Jasno, svaki sam dan išla Marthi.
Ljetu je došao kraj.
Ona me lizala u ormaru.
Ja sam pila cugu i pušila cigaretu.
Uto je digla glavu i rekla: „Dobro, sad si ti na redu.”
Osvrnula sam se.
„Još je netko tu? Komu se obraćaš?
Molim?”
Shvatila sam što se zbiva, da treba doći do razmjene.
Morala sam donijeti odluku.
Ugasila sam cigaretu i navukla hlače.
„Bilo mi je drago, Martha.
Sretno u životu.
Ja nikad neću biti na redu.”
Hladno! Bila mi je prva ljubavnica, a morala sam je tako ostaviti.
Jer je htjela reciprocitet.
Sjećam se povratka u New Jersey. Smatrala sam je prvom ljubavnicom.
„Valjda je dobro. Valjda se neće ubiti.”
Iduće ljeto, s 12 godina,
kao odgovorna bivša ljubavnica odmah sam otišla u tu trgovinu
da vidim kako je moja prva ljubavnica.
Vidjela sam je na kraju trgovine, iza onog čuda za rezanje.
Iza mesoreznice.
Vidjela sam da je tijekom zime stavila aparatić za zube.
Pomislila sam: „Netko se izvukao u posljednji čas.
Ne, hvala.”
Ali s obzirom na taj odnos i moj posao, osjećala sam se kao prava žena.
Imala sam samo 13 godina
to sljedeće ljeto.
Nisam imala ljubavnicu pa sam se mogla posvetiti poslu.
Do 13. godine uštedjela sam više od 7800 dolara.
Kao 13-godišnjakinja došla sam doma.
Mama je rekla da opet letimo u Kaliforniju.
U posjet djedu i baki.
Tad je djed bio bolestan.
Putovala sam s dva glupa brata, Glenom i Royem.
„Mama, nemoj se zamarati mojom kartom.
Ja ću to riješiti.”
Otišla sam susjedu koji je radio u putničkoj agenciji
i kupila si kartu za prvu klasu.
Vrh!
Nikomu nisam rekla jer sam jedva čekala
da braći vidim face.
Bilo je to poput božićnog jutra za troje.
Jedva sam čekala da im vidim izraze lica.
Ukrcali smo se.
Imala sam svoje sjedalo i našla...
Imala sam novi kovčeg.
Nosila sam štiklice.
Kovčeg sam stavila u pretinac.
Našla sam svoje sjedalo, 2C,
sjela, pogledala Roya i Glena te rekla:
„Vidimo se kad sletimo, pičke.”
Veličanstveno.
Sat nakon polijetanja, ušli su u prvu klasu.
Ne znam kako su uspjeli.
Sjedila sam, pila šampanjac i slavila.
Odjedanput sam ih vidjela. Stajali su ondje kao idioti.
„Ne možeš tako, Chelsea.”
„Ma što ne mogu?”
„Kupiti kartu za prvu klasu i ne dati je mami ili nekom od nas.”
„Pardon, koliko imate godina?”
Glen je rekao da ima 23 godine.
A Roy da ima 24.
Na to ću ja: „Dakle, skupa imate 47 godina,
a ja sam vidjela više pički od vas dvojice zajedno.
Gubite se u stražnji dio jebenog aviona, vidimo se kad sletimo.”
I zato nemam kćer.
Ne želim napaljenu 11-godišnjakinju
koju treba lizati svakih 15 minuta, nakon čega mora letjeti prvom klasom.
Takva mi pizdarija ne treba.
Udomljeni pas neće vas siliti da s njim idete na terapiju
ili vam srati zbog svega.
A ako vaši psi...
Aktivno uživam drogu.
Bilo...
Bilo bi strašno da moja djeca otvore ladicu u kojoj držim drogu.
Ne bi bilo toliko strašno da tu ladicu otvore moji psi.
Preživjet će.
Bez obzira na grozotu koja se psu može dogoditi,
imate opravdanje:
„Bilo bi ti puno gore da te nisam udomila pa sjaši.”
Zadnji put kad su se moji psi nadrogirali...
Bert i Bernice više nisu s nama, no ne zbog droge.
Oni su moji posljednji psi koji su se nadrogirali.
Bilo je to na početku pandemije.
Moja sestra Simone predložila je da pandemijsko ljeto provedemo u Maineu.
„Idemo u Maine.
Ondje je manje ljudi.
Unajmit ćemo kuću, nitko nas neće gnjaviti.
Ne moramo se držati mjera,
ovdje je jebeno naporno.
'Ajmo onamo.
Poslat ću ti linkove za neke kuće,
ali stare su, kao da su izgrađene početkom stoljeća.”
Vidjela sam ih i zapitala se: „Ma početkom kojeg stoljeća?
Izgledaju kao kuće za robove.”
Kaže ona: „To ti je republikanski kraj.
To je republikanska enklava u Maineu.”
Na to ću ja: „Jebeno, idemo.”
Ništa me ne ispunjava kao narušavanje republikanske enklave.
Ništa!
Rekoh: „'Ajmo! Ševit ću se s frendovima crncima i Azijcima.
Analno na travnjaku, od jutra do mraka, pri čemu ću salutirati jebenoj zastavi.”
Tad sam imala veliku motivaciju.
U to je vrijeme Andrew Como bio na političkoj sceni.
Vratimo se u doba
kad je na nas svako jutro na državnoj televiziji urlao i vikao
ljutiti talijanski sendvič od ćufta.
Pljuvao je dok je urlao: „Nosite masku!”
Htjela sam mu biti maska, privlačio me.
Volim...
Toliko smo vapili za pravim vodstvom da sam zaključila da želim biti s njim.
„Želim biti prva dama New Yorka.”
Moja dosadna sestra djevica rekla je:
„Nećeš biti prva dama, svakom si političaru uteg.”
Mislim...
Svi su se zatreskali u njega.
Žene su urlale: „Cuomo, volim Cuoma!”
Jako sam se nabrijala. Pandemija je izvukla ono najgore iz nas.
Rekoh: „Moram ih preduhitriti. Slavna sam pa ću nešto smisliti.”
PR-ovcu sam rekla da želim gostovati u The Viewu.
Dobro, rekao je.
Pandemija je bila u jeku pa sam gostovala putem Zooma,
s Whoopi i Joy Behar.
Pitali su kako mi je u karanteni, bla-bla.
Na samom kraju rekoh: „Drage dame, ne želim završiti razgovor,
a da javno ne kažem kako bih htjela da guverner New Yorka penetrira u mene.
Kaže Joy Behar: „Joj, Chelsea.”
Na to ću ja: „Jebote, začepi, Joy!
Ne trebam povratnu informaciju.”
Znala sam da to moram pustiti u eter.
Nakon tog razgovora, psima sam rekla da sad moramo čekati.
Prošla su tri dana.
Za tri dana zazvonio mi je telefon.
No na nepoznate se brojeve ne javljam.
Poruka je bila vrh.
„Zdravo, gđice Handler.
Na telefonu Andrew Cuomo.
C-u-o-m-o.
Ptičica mi je šapnula da je netko zatreskan u mene.
Rado bih ispipao teren.
Moj broj je 917, la-la-la, la-la-la.
Ciao!”
Držala sam se za vaginu. „Isuse Bože!”
Nisam ni poslušala poruku,
već sam se vozila do najbolje frendice.
Ona je bila na prozoru, a ja pred njezinom kućom
zbog jebene pandemije i mjera.
Tu sam poruku puštala
kao John Cusack u Reci bilo što.
Vikala sam: „Jebat ću se s guvernerom!
Guverner me želi jebati!
Bit ću prva dama New Yorka!”
Bilo je super.
Nazvao me, razgovarali smo 45 minuta.
Pomislila sam: „Isuse Bože, ovo je ozbiljno.”
Rekoh: „Možda ću ljeto provesti u Maineu pa bih mogla svratiti do vaše rezidencije.
Možemo imati večeru i analni seks, uz preventivne mjere. Što god želite.”
Rekao je da je zainteresiran.
Pitala sam što da radim, trebam li uoči susreta ići u karantenu.
Kaže: „Ma kakvu crnu karantenu.”
Bome zanimljiv obrat.
Kad mi je postalo jasno da ćemo se vjerojatno jebati...
Tad su svi brujali o Nipplegateu.
Svi su se pitali ima li probušenu bradavicu.
Ja sam znala da nema. Ipak je 64-godišnji strejt bijelac.
Nema muda za to.
No njegove su me bradavice zanimale.
Pa sam zumirala njegove fotke na Instagramu.
Bradavice su mu bile neobične.
Bile su itekako obješene.
S takvom se frkom još nisam suočila.
Starija sestra je rekla: „Primi ga straga, sigurnije je.
Em zbog pandemije, em mu nećeš gledati bradavice.”
Prepala sam se.
Kaže ona: „Jesi li jebeni domoljub ili nisi?”
„Jesam! Želi biti! No ovo mi je teško prožvakati.”
Unajmili smo kuću u Maineu i otišli onamo. Počela sam mu pisati.
Bila sam s obitelji i frendovima.
Imali smo veliku kuću na vodi, ne znam iz kojega točno razdoblja.
Počela sam mu pisati i slati slike na kojima sam na dasci za veslanje.
Odjedanput je prestao odgovarati.
Prva dva dana uvjeravala sam se da nije gotovo.
„Ma ne, on je guverner pa sigurno ima hrpu posla.”
Trećeg dana sestrama Shoshanni i Simone rekla sam
da mi se Cuomo nije javio otkako sam došla u Maine.
Na to će moja sestra djevica:
„Pa lijepo sam ti rekla. Ne može te jebati, dobro?
Netko iz njegova ureda je čuo za taj vaš flert i spriječio ga.
Ne može urlati na druge i očekivati da drže razmak,
a onda jebati jednu od najglasnijih na svijetu.
Jednostavno ne može.”
Kaže druga: „Pošalji još jednu poruku.”
Sutradan ujutro sam izašla. Bila sam u bikiniju, na Vespi.
Imala sam masku i kacigu, nanijela sam zaštitni faktor
kako bi vidio da se čuvam.
U zadnji čas povukla sam grudnjak
i bila u toplesu dok me brat Roy fotkao.
Uto nas je vidjela sestra Simone:
„Chelsea, koji ti je kurac?! To ti je brat!”
No bila sam sasvim očajna.
Znala sam da me odbio, ali bila sam sasvim očajna.
K tomu, sama ideja da bi fotka Chelsea Handler u toplesu
preko Cuomova iPhonea ili iPada
mogla završiti na jutarnjem sastanku o pandemiji
na nacionalnoj razini silno me veselila.
Zemlji sam samo htjela darovati nešto.
A onda, kad sam shvatila da ne odgovara, da ništa od svega,
zbedirala sam se.
Tijekom pandemije samci su se bojali.
„Što ako u nas više nitko ne penetrira?”
Onda sam se grizla
što svoje pse Berta i Bernice nisam povela u Maine.
Sjedila sam s braćom i sestrama.
Rekoh: „Baš sam utučena. Odbijena sam, a ni psi nisu sa mnom.
Ne znam kako da ih dovedem iz Kalifornije. Avionom ne mogu, to je nečuveno pa neću.”
Kaže moj brat Roy: „A vlakićem?”
Na to će Simone: „Pusti, smislit ćemo nešto.”
Vratila se za 20 minuta i rekla:
„Našla sam par koji će tvoje pse iz Kalifornije dovesti u Maine,
doći će za 48 sati.”
Pitala sam se je li to uopće moguće.
Nisam znala da je to izvedivo,
ali kad mi sve ide na ruku, ne postavljam hrpu pitanja.
Super, rekoh.
To je bilo u ponedjeljak, u 19.15.
U srijedu navečer, u 19.30,
taj se par dovezao do naše kuće.
Bert i Bernice izašli su iz male prikolice.
Bila sam zahvalna.
Svatko tko ima psa zna
koliko sam bila zahvalna kad sam ih vidjela.
Utrčala sam u kuću.
Brat je kuhao u kuhinji.
Uzela sam dvije čaše i bocu votke Belvedere
te im za zahvalu počela praviti koktel.
Brat Roy me pitao za koga je to.
„Za ljude koji su dovezli pse, u znak zahvale.”
Veli: „Nemoj im napraviti više od jednog.”
„Zašto? Što te muči?”
Kaže: „Pogledaj me, Chelsea.
Svatko tko se
iz Kalifornije
do Mainea
dovezao za 48 sati
na metamfetaminu je.
Iznijela sam cugu i zahvalila im.
Kaže tip:
„Nažalost, popit ćemo samo jednu jer do ponoći moramo biti u Floridi.”
Ajoj...
Sljedeća dva dana
moji psi Bert i Bernice besciljno su tumarali uokolo
i glavama udarali u daske za veslanje.
Bili su mlitavi.
Gledala sam ih i pitala se što im je.
Kaže Roy: „Što im je?”
Rekoh: „Pogledaj Berta, već se triput zabio u isto drvo.”
Kaže on: „Što je tvojim psima?
Pa poslala si ih
na nabrijanu
i metamfetaminsku
jurnjavu zemljom
jer te guverner nije htio jebati tijekom globalne pandemije.
Sad se čiste od metamfetamina. Eto, to im je.
Hvala Bogu što nemaš dijete.”
Rekoh: „Pun mi je kufer uvreda na račun mog roditeljstva.
Ti s jednom plaćom imaj dva psa.”
Onda mi je Barbara Bush poslala poruku.
Kćeri bivšeg predsjednika, Jenna i Barbara, moje su prijateljice.
Upoznala sam ih na dodjeli nagrada za ženu godine
prije mnogo godina u New Yorku.
Ondje sam bila sa svojim sestrama i one su sestre, zato smo se povezale.
Zovem ih seka.
Žene je lakše tako zvati jer im ne morate pamtiti imena.
Kaže Barbara Bush: „Seko, čujemo da si u Biddeford Poolu.”
To je ta republikanska enklava u Maineu.
„Čujemo da si u Biddeford Poolu. Blizu smo pa bismo te pozdravile.”
Rekoh: „Seko, samo dođite.”
Vidjela sam Barbaru Bush kako silazi velikim i strmim prilazom
do kuće koju smo unajmili.
Iza nje su bila dva pripadnika Tajne službe.
Zatim sam vidjela bivšu prvu damu Lauru Bush.
Izbezumila sam se.
Previše je to republikanaca.
Srećom, zbog pandemije morali smo držati razmak.
Zatim sam ih odvela na balkon.
S njega smo gledale ocean.
Laura Bush, bivša prva dama, ima jamicu na licu, a to obožavam.
Čim je netko ima, zaključim da je nevin.
Bila bih grozna porotnica.
Stavove gradim na temelju izgleda i jamica.
Onda je došao moj brat Roy.
Vidio je Lauru Bush i rekao: „Nekako ste mi poznati.”
Mojoj prijateljici Barbari Bush bilo je žao što moraju ići.
Rekoh: „Svako jutro vježbamo pilates pa dođite.”
Tek se bila udala.
Rekla je da će svako jutro dolaziti na pilates.
I jesu.
U tom su času svi brujali o pickleballu.
Za to krivim pandemiju.
Dotad nismo morali slušati o jebenom pickleballu.
Pickleball? To nije tema koju mogu shvatiti ozbiljno.
Kad ljudi lupetaju o tome...
To nije prava tjelovježba, dobro?
Jebem mu mater, prestanite.
Više kalorija biste potrošili
da si na terenu za pickleball gurate kiseli krastavac u šupak
nego da ga igrate.
Pickleball i Burning Man.
Ni to me ne zanima. Nemojte me uvjeravati da dođem.
Ondje hrpa bogataša prvi put nastoji otvoriti dušu.
Svi su brujali o pickleballu
pa je Barbara rekla: „Seko, organizirajmo turnir u Kennebunkportu.
Handleri protiv Busha.”
Rekoh: „Seko, to je zgodno, ali ne.
Ne idem u Kennebunkport. Ne želim da me vide s tvojim ocem.
Sebi ne mogu vjerovati u njegovu društvu.
Imam ispade.
Iznenadim se kao i svi kad se to dogodi.
Ne znam kad ću se istresti na nekoga,
a kad se to dogodi, strepim i za tu osobu.
Na tuđem imanju ne želim biti odvratna prema tvom ocu
ili mu spočitnuti tko zna što.”
Kaže: „Seko, bez brige, tatica će biti na masaži.”
Na to ću ja: „Ne zovi ga tatica.
To nije moj tatica.”
Ne idemo, rekoh.
Kaže moja sestra djevica:
„Nemoj nam uskratiti ovu priliku. Želimo u Kennebunkport, dobro?
Zbog svojih političkih sranja ne smiješ nam uskratiti ovu priliku.
Uzmi neku drogu i obuzdaj svoju osobnost.”
Kaže druga sestra: „Ima pravo, uzmi duplu dozu.”
Na to će Roy: „Treba četverostruku kako bi se smirila, tad je gotovo nijema.”
Pa sam uzela 40 mg THC-a kako bih otišla u Kennebunkport.
Četrdeset miligrama.
Da. A to me uopće... Ja...
Jasno mi je da droga nije za svakoga, no za mene bome jest.
Super se kužimo i slažemo.
Kad sam trijezna, praktički Imam preveliku prednost.
Uzela sam 40 mg THC-a.
Došli smo u Kennebunkport.
Izašli smo na teren za pickleball. Imala sam vizir i kratke hlače.
Izgledala sam kao teška lezba.
Bila sam urokana i imala velike sunčane naočale.
Bili smo na terenu.
Ništa nisam radila jer tako to ide. Kad igrate pickleball, samo stojite.
Na terenu nismo bili
ni 30 sekunda kadli sam čula glas
bivšeg predsjednika Sjedinjenih Država.
„Čujem da je duhovita dama u gradu.”
Bila sam drvena.
Ne, pomislila sam.
„Zar tatica nije na masaži?”
Pogledala sam sestru, onu kojoj vjerujem.
Kaže: „To je on! Jebote, jezik za zube!”
A ja...
Vidjela sam da mi George W. Bush prilazi raširenih ruku.
Dođi, kaže. Na to ću ja: „Odbij, jebote!
Pandemija je u jeku! Miči se!”
Molim, kaže.
Pandemija, rekoh.
„Znam da ste u svojoj prćiji na ovom otoku ili koji je ovo već kurac.”
Zatim je Roy pogledao bivšeg predsjednika i rekao:
„Bome ste mi poznati.”
Kakva bruka.
Kaže: „Dođi, pokazao bih ti zbirku. Slikar sam, naslikao sam mnogo slika.”
Rekoh: „Da, znam.
Ali ne želim ići s vama.”
Bila sam užasno zgažena i samo sam htjela da to završi.
Primio me pod ruku: „Hajde! Čega se bojiš?”
Kaže Barbara: „Idi s taticom, seko. Idi s taticom.”
„Jebote, prestani ga tako zvati!”
Nas dvoje sami smo ušli u kuću.
Pitala sam se što se zbiva i zašto to popodne toliko traje.
Kad...
Kad će završiti?
Pokazao mi je svoju prvu sliku.
Ne znam mnogo o likovnoj umjetnosti.
Malograđanka sam i ne da mi se
uopće pretvarati da išta znam.
Ne govorim da nešto znam ako ne znam.
Drago mi je što umjetnost postoji.
Kao posteljina. Hvala!
Hvala što postoji, detalji me ne zanimaju.
Stvarno.
Gledala sam prvu sliku.
Smišljala sam što bih rekla
općenito o slici.
Kaže: „Skini sunčane naočale.
Da vidiš sliku.”
Vrlo sam iskrena.
Rekoh: „G. predsjedniče, totalno sam zdrobljena.
To vam kažem jer poštujem Ured.”
Na to će on...
Da, rekoh.
Otišli smo gore. Ondje su bila tri podesta.
Na njima su bile sve njegove slike.
Kad smo došli do zadnje, zaključila sam da nešto moram reći.
Zurila sam u sliku i...
Rekoh: „Boja je veoma
gusta.”
Na to će moja sestra Simone: „No dobro, moramo ići!”
Bila je podno stuba jer me pratila.
Pomislila sam: „Hvala Bogu! Ne bi me ostavila samu s njim.”
Silno sam htjela otići da još ne bih popljugala Dicku Cheneyu.
Pitala sam se što slijedi.
Prije odlaska zamolila sam ga za selfie.
Pristao je.
Pa sam se fotkala s Georgeom Bushem.
Odjurila sam, sjela u auto s bratom i sestrom
i tu fotku odmah poslala Andrewu Cuomu.
„Dovoljno sam dobra za predsjednika, no ne i za guvernera?”
Za šest mjeseci se doznalo da je Andrew Cuomo grabežljivac
i da je na poslu maltretirao sve žive.
Da, bio je grabežljivac i sve maltretirao.
Nas je svaki dan maltretirao na TV-u!
No ja sam jebeno uživala.
Onda me nazvala sestra djevica:
„Zanimljivo je kako se izmigoljiš iz tih situacija.
Da si hodala s Andrewom Cuomom, više ne bi radila.”
Zvučiš razočarano, rekoh.
Kaže: „Baš zanimljivo, sjeti se koliko si puta bila na korak do gabule.
Kao da te iz raja naša pokojna majka štiti
i pazi da si ne sjebeš život.
Sjećaš se kad je Martha McIntosh stavila aparatić?
I tad si se izvukla u zadnji čas.
I sad je tako. Jednostavno si se izvukla.
Ne svjesno nego igrom slučaja.”
Rekoh: „Vrlo zanimljivo zapažanje.
Misliš da naša mama tako provodi vrijeme u raju?
Sprečava me da se karam?”
Kaže ona: „Sjeti se Billa Cosbyja.”
Zaboravila sam na Cosbyja.
U dvadesetima nastupala sam u kasinu Borgata u Atlantic Cityju.
Nastupao je i Cosby.
Oboje smo imali dva nasutpa.
Nakon prvog nastupa hodala sam kasinom.
Prišao mi je voditelj i rekao:
„Bill želi da u 15 h dođeš u njegovu sobu, da se upoznate.”
„Jebeno, dolazim.”
Sa mnom su bili zaštitar i predizvođač.
U 14.50 došli smo do njegove sobe.
Uranim jer u školu nisu dolazili po mene.
Čekala sam i točno u 15 h pokucala. Bill Cosby otvorio je vrata.
U djetinjstvu sam ga obožavala.
Htjela sam da moj otac bude profesionalniji, kao Bill Cosby.
Htjela sam da moj tata u podrumu ima ginekološku ordinaciju.
Da ima mimokretna vrata i jebeno čiste džempere.
Moj tata ne bi bio dovoljno uporan da stekne potrebne diplome
i postane ginekolog.
Prije bi bio priučeni ginekolog.
No htjela sam biti dio te obitelji, da mi Rudy i Vanessa budu sestre
i da se kao štuka izjebem s bratom Theom.
To sam htjela.
Bill Cosby me htio upoznati, znao je tko sam.
Znate li koliko mi je to u tim godinama značilo,
dok o Billu Cosbyju nismo znali sve ono što sada znamo?
Jedva sam čekala da otvori vrata.
Kad ih je otvorio, smiješio se od uha do uha.
Pogledali smo se pa sam mu se bacila u naručje.
Rekoh: „Tata, doma sam!”
Nekoliko smo se trenutaka grlili.
I onda me napokon pustio.
Zatim je shvatio da sam s dvojicom muškaraca
koje dotad nije vidio.
Prestao se smiješiti i naglo se namrštio.
Tad nisam znala što se zbiva.
Sad mi je jasno da se pitao: „Imam li dovoljno droge za silovanje?”
Ušli smo u njegovu sobu i sjeli.
Bio je u velikom i raskošnom apartmanu.
Sjedila sam s predizvođačem i zaštitarom.
Uto je počeo prcati mog predizvođača.
Bill Cosby mu je rekao
da ništa neće postići bude li bio predizvođač ženi.
Isprva sam se smijuljila.
Mislim...
„Je li ovo Punk'd?”
Onda sam shvatila da je otrovan i zloban.
Bila sam mlada, nisam se znala zauzeti za sebe.
No morala sam se zauzeti za frenda.
Pomislila sam: „Moramo ustati. Ovo je užas živi. Što on izvodi?”
Izašli smo iz sobe. Nikad neću zaboraviti koliko smo bili...
To je bio najgori osjećaj.
Hodali smo i ništa nismo govorili.
Kažu da ne trebate upoznati svoje idole.
A ja sam ih imala samo dva.
Woodyja Allena i Billa Cosbyja.
Za šest godina doznalo se
da je Cosby drogirao svaku ženu koja mu je došla u hotelsku sobu.
Sestra djevica nazvala me i rekla:
„Sada znamo zašto je Bill Cosby onoga dana bio nadrkan.”
Pomislila sam: „Bill Cosby pojma nema da me ta jebena droga ne bi ni okrznula.”
Hvala, New Jersey! Hvala na super showu!
Hvala!
Hvala, društvo!
Hvala svima!
Hvala!
Hvala svima!
Hvala, društvo!
Prijevod titlova: Mateo Čakanić