Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
З РАЮ В ПЕКЛО
ЗА МОТИВАМИ РОМАНУ «ВИКУП КІНҐА» ЕДА МАКБЕЙНА
НА ОСНОВІ ФІЛЬМУ АКІРИ КУРОСАВИ «РАЙ ТА ПЕКЛО»
Так. Так, Ґейб. Ні, ні, ні.
Це не ризик. Це відродження.
Найбільша помилка мого життя –
продажа частки в Stackin' Hits.
Так.
Усе навалилося вчора. Гроші, викуп частки, голоси.
Це не кінець, а можливість нового початку.
Коли Бог дає нагоду для нового початку, треба нею користатися.
Не кажи Богові: «Ні». А просто...
Бери, що дають, і користуйся.
Так. Так.
Атож. Роби, що треба. Ти людина розумна.
Тому я й плачу тобі п'ять відсотків. Зроби все як годиться.
Пол упродовж години заїде по папери.
Правильно. Так.
Авжеж. Так. Атож.
Добре. Добре.
Прекрасний день.
А ось і вона.
- Добрий ранок, містере Кінґ. - Чудовий ранок.
- Ти вже їдеш? - Я можу затриматися.
У мене зустріч, але вона може почекати.
- Мені теж декуди треба. - А яка нагода?
Обід з правлінням Музею-студії в Гарлемі.
- А, так. - Я хочу пожертвувати
- півмільйона доларів, як і торік. - А це не почекає?
Девіде, я ж голова правління.
А якщо цього разу чек буде на меншу суму?
Щось не так?
Усе так. Нам тепер треба бути ощадливішими й розсудливішими.
- «Тепер»? Щось таки не так. - Нехай.
Ми завжди підтримували молодих темношкірих митців.
Я впевнена, що наша сестра Тельма
дасть нам відстрочку, коли буде треба.
- І правда. - Якщо буде треба.
Не треба. У нас усе добре. Добре.
«Добре, добре», до коли?
Поки не продаси Stackin' Hits?
- Пора виходити, Трею! - Іду.
А то мати влаштувала мені тут допит.
- Не міг знайти пов'язку на голову. - Краще б ти її загубив.
Що я казав про ці кольори в моєму домі?
Це ж... Навіть слів не доберу.
- «Бостон Селтікс»? - Ця команда... «Селтікс»!
Я поїхав.
Поспіши.
- Іду. - Поїхали.
- Люблю тебе. - А я тебе – більше.
Грай на повну. Будь хитрий.
Азартні ігри любиш?
- Азартні ігри? Ні. - Зіграємо?
Б'юся об заклад, що ти й п'яти хвилин без телефона не всидиш.
- Скільки ставиш? - А скільки маєш?
З тобою тягатися не вистачить.
Скільки годин на день сидиш у ньому?
- Не знаю. - А ти прикинь.
Хоч приблизно. Навмання.
Якщо приблизно, то годин п'ять.
Хай так. П'ять годин у телефоні, десять годин сну,
три години на їжу
і дві хвилини з дівчиною.
Тобі не здається, що це трохи занадто?
- П'ять годин? - Я хочу більше підписників.
Щоб мати підписників, треба бути лідером. Куди ти їх ведеш?
Я просто питаю. Куди ти їх ведеш?
- До землі обітованої. - Он як? Ти ба.
Ти тепер проповідник? Ведеш їх до землі обітованої?
А з яким священним писанням? «Не слухайте поганої музики»?
Послухайся батька. Вимкни телефон, синку.
Ми не на обітованій землі. Ми на Землі. Вимкни.
- Мені вимкнути... - Вимкни телефон. Девід так сказав.
Або я обрушу на тебе помсту, і...
Тепер він сердиться. Сердиться.
- Мій малий розсердився. Розсердився. - Перестань, тату.
Ти знайшов час послухати Сулу?
- Сулу кого? - Та ну, тату.
Це дівчина, яку я додав у твій плейлист під назвою «обов'язково послухати».
Ну все, ходімо.
То дівчата пишуть тобі й просять, щоб я їх послухав?
Це одна з переваг. Що тут сказати? Якось так.
Якось так?
А яка вона, ця Сула?
Вона чудова. Уміє співати.
Пише власні пісні.
Схожа на світлошкіру Зендею.
На світлошкіру Зендею?
Послухай її якнайскоріше,
бо я в суботу з нею зустрічаюся.
- У тому сенсі? - Ні, не в тому.
Просто зустрічаюся, звичайна ділова зустріч.
Мені її послухати, бо вона вміє співати?
Чи мені її послухати, бо вона тобі подобається?
- І те і те. - Добре.
Я послухаю. Щойно буде вільна хвилина.
«Зволікаєш – шанси втрачаєш».
Так ми проґавили останнього артиста, і це твої слова.
Дай хоч якийсь коментар, щоб я їй передав. Хоч щось.
Я послухаю...
коли буде вільний час.
Тату, Stackin' Hits Records – це й моя спадщина.
Цей тиждень буде присвячений вашому хисту,
настрою й навичкам.
Найважливіше – вашому настрою.
Не приносьте в спортзал поганий настрій.
- А в тренера Фокса сувора дисципліна. - Так, аж надто.
Ні. По-іншому ніяк. Так і має бути.
- Прийшов містер Кінґ. Я підійду. - Добре.
- Доброго ранку, Девіде. - Що ти сказав?
- Доброго ранку, містере Кінґ. - Доброго ранку, Кайле.
- Так. - Добре. Отак.
- Здоров, чувак. - Здоров.
- Вітаю, містере Кінґ. - Так.
- Це моя пов'язка? - Так. Ти забув її в моїй шафі.
- А я взяв. - Добре, нехай.
- Як життя? - Порядок.
- Це добре. Так, сер. - Чекаю на черговий літній табір.
Подивимося, чи зможуть Трей і Кайл обіграти не лише один одного.
- Удачі з цим. - Де мені покласти речі?
Сумки біля трибун, але цього року ніяких телефонів.
- Так, сер. - Дякую. І прикраси давай.
Ми будемо відпрацьовувати маневри з м'ячем, а не рілзи для тіктоку.
Покладу в сейф. Забереш після тренування.
Ти ж будеш тут?
Мені треба на роботу. Важлива справа.
По мене заїде Пол.
Обіцяю, клянуся, завтра буду.
Ти вчора казав, що прийдеш.
Завтра. Даю слово.
Я покладу твої речі в сейф.
- Твої теж? - Безумовно.
- Добре, люблю тебе, тату. - Я тебе – більше.
- Чудові у вас юнаки. - Ато. Хрещеник і син.
- Пурпурний і золотий. - Ледь не змусив мене сказати.
- Оранжевий і синій? - Та ну.
Ми виграли 17 чемпіонатів, а ви два!
Зелений – мій колір, знаєш, про що я?
- Куди ти? - А у скількох грав ти?
У трьох. Це краще, ніж у двох.
Підловив.
У тебе на 15 більше, ніж у мене. Нехай.
Гей! Що ви робите? Ану на позиції!
Обидва, пішли. Що ви собі думаєте?
- Вибачте, тренере. - Ви що, в цирку?
- Ні, сер. - Трею, Кайле, туди й назад.
Бігом!
Ви ж у «джорданах». Що б сказав Майкл?
- Хто такий Майкл? - Хто такий Майкл?
Швидше, бігом! Швидше!
Кінґ.
- Що? - Винен. Затори.
Я швиденько забіжу й привітаюся з Кайлом.
Привітаєшся, коли повернемося.
От чорт!
Оце все, що він мені дав.
Сказав, усі виписки послідовно, а оферта в самому кінці.
- Усе на місці? - Так. Просто дивно
бачити все своє життя, зведене до низки чисел.
Розумію на всі сто.
ІНШНЮ No 12022001К. Мій колишній тюремний номер.
Тому радій своїм числам.
Що ще сказав Ґейб?
Сказав: «Девід офіційно найбожевільніший мій клієнт
- через цю авантюру». - Он як? А ти що думаєш?
- Я знизу, в не своє не лізу. - Ні, ні.
- Я Пол, і в мене ствол. - Перестань.
Ти багатій, а я водій. Ти чувак, і я не просто так.
А сестру твою звати Рут? Кажи до правди маршрут.
А якщо відкинути жарти, що ти скажеш? Серйозно.
Ти або будуєш, або руйнуєш.
Іноді в цьому світі треба бути трохи довбонутим,
щоб мати бажане.
Я вдячний, братику.
Щось новеньке чи музику під настрій?
- Хочу тематичну. - Тематичну музику.
- Тематичну.
- Знов ти? Не сьогодні. - Усе нормально, Лютере. Це знов ти?
- Шістдесят секунд. - Тільки швиденько. Давай.
Чи долинуло до тебе добре слово?
Я вільна, мов птаха
Маю все, що треба
І ти не схибиш
Якщо здолаєш дужчих за себе Я – голос, що лине високо
Я – найсильніша в королівстві
А ти – король
Охоронець братів Господар морів
Тобі потрібно лиш диво І я ним є
Якщо в мене є лише хвилина твого часу
Присвячу її тобі, рядок за рядком
Якщо це останній мій шанс Я прошу скромно
Його Величність, король Девід Сер Девід, король
Девіде, сер.
Це Марісоль Сепеда. Юна леді з Буґі-Даун-Бронксу.
- Я мріяла з вами познайомитися. - Я радий.
Я виросла на ваших піснях Мераї.
Вона співає так само й реп читає. Подвійна загроза.
Славно. А звідки саме ви з Бронксу?
Фордгем і Девідсон.
- Ти ба. Надіюся зустрітися ще раз. - Так.
- Я теж, містере Кінґ. - Звіть мене Девід.
- Не звіть мене містером Кінґом. - Я теж, Девіде.
Так краще. Нервуватися нормально.
Усе добре. Вона мені подобається.
- Я беру з вас слово. - Не сумніваюся.
У мене інша зустріч. Було приємно познайомитися.
- Доброго ранку, Джулі. - Доброго ранку, містере Кінґ.
- Девіде. - Гей.
Я отримав твоє повідомлення про цю нову співачку Сулу.
Так. Син каже, вона майбутня зірка.
- Запросиш її на зустріч? - Коли матиму час.
Поки ти знайдеш час, нас викупить Stray Dog Enterprises.
Невже?
Я заздалегідь знаю, що ти скажеш.
«Це звичайнісінький водний бізнес».
Це не лише водний бізнес.
Це холдингова компанія. Іноземний конгломерат.
Чи є їм діло до бренду, до Stackin' Hits Records?
Чи є їм діло до спадщини?
Якби не було, чому розглядається угода?
Щойно вони нас викуплять,
вони відмовляться від усіх нових артистів, яких ми розкручували.
Заб'ють увесь наш каталог тампонами й рекламою віагри.
Вичавлять кожну краплю чорної культури і творчої цілісності,
на побудову яких я витратив минулі 25 років свого життя.
І це я ще не кажу про... Як там воно зветься?
ШІ чи ІШ, чи ШІОУИ.
Чи є їм діло до музики, Патріку? До нашої музики.
- ШІ – майбутнє музики, Девіде. - Та ну?
Машини, що створюють музику без душі, без серця.
- Тебе хочуть лишити радником. - Не сумніваюся.
- Девіде, це ж купа грошей. - Я розумію, що купа грошей.
- Та невже? Справді? - Так! Так!
Якщо ми на це підемо,
то обидва вийдемо з кругленькою сумою.
У житті є щось значно важливіше, ніж гроші.
Принциповість. Те, що ти відстоюєш.
Те, у що ти віриш.
Я вірю в той простий факт, що це не просто так зветься музичним бізнесом.
І «бізнес» тут ключове слово.
Не всі гроші добрі, Патріку.
Я знаю, що ти зробиш. Проголосуєш «так»
на голосуванні, га?
Так. Я думаю, що пора продавати.
Я згоден. Продай мені.
- Що? - Продай мені.
А це що?
Фінансовий документ.
Прогноз для Stackin' Hits Records.
Я попросив Ґейба скласти оферту про викуп твоїх акцій.
- Хочеш викупити мою частку? - Так.
Така ж угода, як і від Stray Dog.
Якщо я матиму твою частку, матиму контроль над голосами.
Ти ж розумієш, як працює компанія.
- Ти говорив з іншими членами? - Ні.
Якщо ти не хотів їм казати, то чому продав свою частку п'ять років тому?
Тоді я думав, що угода вигідна,
і то була дорога помилка. Пробач.
Відтоді моя компанія котиться вниз,
а я прагну повернути над нею контроль.
І поки що тримаю це в таємниці, бо якщо скажу Алексу,
вони підуть до Stray Dog і отримають кращу пропозицію,
а ти знаєш, що у ціновій війні я проти них не вистою.
- Скажи «так», Патріку. - Ні, ні, Девіде.
- Ні, ні, ні. Це неправильно. - Скажи «так». Скажи «так».
І не має бути. Правильність залежить від погляду,
а я прийшов до тебе, бо думав, що наші погляди збігаються.
Видно, я помилявся.
Скажи «так».
Домовся зі мною.
Погоджуйся.
Підготуєш гроші до голосування?
Підготую.
Дякую. Дякую, брате.
Я тебе зрозумів, це ти не розумієш мене. Я сказав: якщо зняти...
- Містере Кінґ, вам посилка. - Якщо зняти все з рахунку,
скільки в нас залишиться?
І все?
Добре, добре. Тоді знімай.
- Усе зніми. - Я буду на робочому місці.
- Добре. Пем, ти тут? - Я на кухні.
- Чому ти вдома? - Я маю чудову новину.
- Розказуй. - Я викуплю Stackin' Hits Records.
Викупиш Stackin' Hits Records?
Поки що контрольний пакет акцій.
- Так я зможу накласти вето на продаж. - Чекай, ти...
Ти ж казав, що продаж – мудре рішення. Що...
Що ти менше працюватимеш. Що більше не буде цієї гонитви.
Що Трей піде в університет і ми будемо більше подорожувати.
- Я передумав. - Коли?
Коли усвідомив, що збираюся відмовитися від того,
що будував усе своє доросле життя.
Ти тому сьогодні не хотів виписувати чек музеєві?
Тому я на тобі й женився. І вибач, що не сказав тобі.
Я тоді ще не знав напевне.
Я хотів умовити Патріка проголосувати проти,
але він не мав ясного бачення.
А де ми візьмемо гроші?
Схема хитромудра. Закладемо пентхаус
і виведемо в готівку деякі наші акції, облігації та інші інвестиції.
- Може, продамо будинок у Саґ-Гарборі... - Закладемо наш будинок?
Виведеш у готівку акції та облігації
для ледве рентабельного звукозаписного лейблу.
Такий він, музичний бізнес.
У музичному бізнесі ти завжди на один удар від того, щоб знов бути на вершині,
і коли я матиму контрольний пакет акцій Stackin' Hits Records,
ми знов будемо на вершині. Це я тобі гарантую.
А може, є таке, що вже не буде, як раніше.
- Може, й не зможе. - Куди ти хилиш?
Любий...
я хилю до того...
що, можливо, вся ця ситуація – це знак,
що пора нам перейти до нового етапу життя.
А може, я не хочу.
Ця затія здається ризикованою.
Для нас.
Усе, що я робив, усе, чого досяг у житті,
було пов'язано з ризиком. Навіть ти.
Думаєш, для мене не було ризиком, коли я побачив тебе на тому святі
і спитав, чи не хочеш ти випити? По-твоєму, то був не ризик?
Ти тоді щойно виграв «Ґреммі».
І то було твоє афтепаті, а Квінсі Джонс назвав тебе майбутнім музики.
Але я все одно нервувався. А знаєш чому?
Бо така ти була красива.
Ти так само красива.
Іди сюди.
- Скажи мені от що. - Що?
Ти це ще любиш?
- Ще б пак. - Я про музику, Девіде.
Авжеж, люблю.
Упевнений?
Бо пам'ятаю, коли ми тільки почали зустрічатися,
ти виходив зі студії в центрі міста,
надівав навушники
і йшов пішки через Бруклінський міст до моєї квартири,
а я ледь тебе не кинула, бо ми скрізь спізнювались.
Але я завжди тебе прощала,
бо ти приходив такий щасливий.
Аж сяяв, що знайшов нового виконавця чи гурт.
Ти так більше не робиш.
І коли говориш про свою роботу, то...
То мова завжди про те, як змінився музичний бізнес
чи про те, як інтернет ускладнив колишні формули успіху,
але ніколи не про саму музику.
І як твоя любляча мовчазна дружина,
я більше не мовчатиму.
Я завжди тебе любитиму й підтримуватиму,
але мовчати більше не буду.
- Відповіси? - Так. А, ти про телефон?
- Я думав, ти про... - Ми про це ще поговоримо.
- Добре. Ти пообіцяла. - Добре. Обіцяю.
Так.
Пем.
Хтось захопив Трея.
- Як це, хтось захопив Трея? - Хтось захопив Трея.
Його... Думаю, його викрали.
- Як так? - Я не знаю.
Мені сказали, що передзвонять. Сказали, що хочуть грошей. Я...
Пол! Пол!
- Сказали, передзвонять. Пол. - Що таке?
Подзвонили й сказали, що вони викрали Трея.
- Що? - Спробуй додзвонитися до Кайла.
От зараза.
Алло.
- Так. - Чорт. Голосова пошта.
Це Девід Кінґ. Фронт-стріт, 30.
Нашого сина викрали.
Так. Кінґ. Трей Кінґ. Т-Р-Е... Т-Р...
Так. Добре.
Тримаєшся?
Іду.
Іду. Іду.
Вітаю, містере й місіс Кінґ. Я детектив Діллон.
- Можна? - Авжеж.
Можете влаштуватися тут.
Якщо потрібен стіл, можете прибрати канделябри.
А квіти поставити ліворуч від каміна.
- Це все? - Так. Хай заходять.
Заходьте. Облаштуємось тут, у їдальні.
Трей – прекрасний малий.
Юна зірка.
На рожен не лізе. Гарує.
Завжди підставить плече моєму синові Кайлу, відколи померла його мати.
Моя дружина.
- Що ще сказати? - Може, правду?
Ми ніде раніше не перетиналися?
Не знаю, може, «У Джуніора».
Там смачні чизкейки.
Ні. Не там.
Містере й місіс Кінґ. Я детектив Бріджес.
З відділу з особливо важливих справ.
Мені доручили розслідувати викрадення вашого сина.
Детектив Гіґґінс сказав,
що викрадач дав вам по телефону вказівки?
Усе так. Сказав...
що хоче 17,5 млн швейцарськими франками.
Немаркованими тисячними...
Вибачте. Він сказав купюрами по тисячу франків і...
- і що сьогодні нам передзвонить. - Це все?
- Усе. І скинув дзвінок. - Вони це отримають.
Усе, що хочуть. Аби повернули Трея цілим і неушкодженим.
- Авжеж. Безсумнівно. - Правда ж, Девіде?
- Так, і... - Хай мій син повернеться додому.
- Авжеж, я розумію. - А «Ебенову тривогу» оголосили?
Так, «Ебенову тривогу», Девіде.
Це «система пошуку темношкірих дітей і молоді,
які зникли за підозрілих обставин
чи яких, можливо, викрали». Треба її запустити.
З усією повагою, місіс Кінґ, ми знаємо про систему «Ебенова тривога».
У штаті Нью-Йорк такого закону поки що нема,
але будьте певні, ми серйозно ставимося до викрадення Трея та всіх викрадень.
Ми знайдемо вашого сина.
Я відсканувала фотографію Трея й відіслала у відділ спецрозслідувань.
Її перешлють у Центр боротьби зі злочинністю для «Янтарної тривоги»
і розішлють патрулям.
А тепер...
часто за викраденням стоїть
людина, яка добре знає родину.
Я це питаю, щоб перевірити...
Кажете, це могла зробити вхожа в дім людина?
На це натякаєте? Даруйте.
- Ні. - Тут таких нема.
- Упевнені? - Так, я впевнений.
Я просто прагну зрозуміти процес пошуку нашого сина.
А ми прагнемо якомога скоріше знайти вашого сина.
- Дякую. - Ми всі хочемо того самого.
З усією повагою, розумію,
людина вашого статусу не звикла, щоб їй вказували, що робити,
але довіртесь нам.
І прошу, робіть, як я скажу.
Заради Трея.
Містере Кінґ, коли подзвонить викрадач,
зберігайте спокій.
Знаю, у вас вирують емоції, але важливо зберігати самовладання
під час розмови.
Я розумію.
- Зв'яжіть мене з баскетбольною ареною. - А Кайл там? Мій син.
- Прошу вас, містере Крістофер. - Я йому дзвонив...
Ваш син у таборі. Там зараз переполох.
Ви починаєте мене бісити. Дайте мені робити свою роботу.
Він гарний юнак.
І добрий.
Ви останнім часом не помічали нічого дивного?
Таке, що вас би стривожило.
Стривожило?
Він у тому віці, коли може потрапити не в ту компанію.
Пам'ятаю себе сімнадцятирічну.
Ні, він чудовий син.
Трей – розумний юнак.
Ніхто не каже, що це не так.
Тепер усе серйозно.
- Гей. - Так.
В універі біля баскетбольної арени знайшли зелену пов'язку.
Що? Це Треєва. Треєва, Девіде.
Гіґґінс, зв'яжися з Центром боротьби зі злочинністю
і дізнайся, чи нема фото чи відео з околиць
- баскетбольної арени. - Зроблю.
Детектив Белл, хай патрулі зі зчитуванням номерних знаків скинуть свої знімки.
Містере й місіс Кінґ,
усе побачене й знайдене вважається зачіпкою та інформацією,
поки ми не складемо докупи всі частини цієї головоломки.
- А можна ми... - Я зрозумів. Ідіть.
- Ідіть. - Дякую. Ходімо.
Я розкажу, що знаю.
- Ми слухаємо. - Я сказав хлопцям побігати туди-сюди...
- Отак! - ...і помітив, що Трей кульгає.
Невдалий час травмуватися. Бігом.
Я сказав йому посидіти і прикласти до щиколотки лід.
- Потягнися, потягнися. - Так.
- Ви бачили його після того? - У мене тут сотня дітей.
Можливо, він вислизнув перед обідом.
- Резонно. - З Треєм усе добре?
Як нам відомо.
А з Кайлом теж?
Ми не маємо підстав вважати, що ні.
Добре.
- Дати вам мій номер? - Авжеж.
Якщо щось почуєте, дайте знати.
Ми просто збираємо інформацію, тренере.
Тренере Фокс, я ваш шанувальник.
Дасте заодно автограф?
Якщо я не забагато прошу.
- Так, без проблем, полісмен Болтон. - Болтон.
І вам, полісмен Мак-Ґіллікадді?
- Ні, не треба. - Він за «Селтікс».
Воно й видно.
- Дякую. Гарного дня, тренере. - Дякую.
Повідомте в разі чого.
- Триматимемо вас у курсі. - Добре.
Ларрі Берд.
Так.
Екстрені новини:
джерела в поліції Нью-Йорка підтвердили, що Трея Кінґа,
сімнадцятирічного сина засновника лейблу Stackin' Hits Records Девіда Кінґа,
викрали.
Девід Кінґ – засновник та ініціатор
єдиного успішного на початку 2000-х лейблу Stackin' Hits Records.
ВИКРАЛИ СИНА ДЕВІДА КІНҐА
Хоч він уже не той «творець королів», як колись,
Девід і досі людина підприємлива,
відомий тим, що має найкращий у музіндустрії слух.
Він продюсував понад 50 лауреатів премії «Ґреммі».
Він родом з Бронксу й завжди мав репутацію відданого сім'янина
та філантропа.
Не дивно, що він отримав шквал любові й підтримки
у такій непростій ситуації.
Помолімося ж
за безпечне повернення нашого юного брата Трея Кінґа.
ЗРІСТ: 178 см ВАГА: 75 кг
Ми закінчили?
Не знаю. Закінчили?
Детективе, я піду шукати сина.
Ми не думаємо, що це в інтересах усіх причетних.
- «Ми»? - Так. Ми.
А «ми» – його батько?
Ви не завадите мені шукати сина. Я що, під арештом?
- Ні. А мали б бути? - А ви мали б бути?
Ми знаємо вашого інспектора з УДЗ.
Нам йому подзвонити?
Маєте номер? Я вже не на УДЗ. Дзвоніть.
Ой господи. Вгамуйся вже. Сядь.
По-доброму прошу.
Відчепилися б ви від мене.
Ми дивуємося, що ви не додзвонилися до Кайла.
«Ми»? Ви що французи?
Усі висловлюють слова любові...
Зараз. Хто там?
- Це Пол. - Заходь.
Усі жерт...
Стерв'ятники.
Зробили цирк з вашої особистої біди.
Сідай.
Пол, це через угоду, яку я уклав. Я полюбляю жалітися, коли...
коли ми розпиваємо шампанське, і... сам знаєш.
Я продзвонив своїх людей у місті.
І?
Узнати, чи не чули щось на вулицях. Шкоди не буде.
Розумію.
- Дурниці нам зараз ні до чого. - Я незворушний як діджей.
Незворушний як хто?
Тому я тебе й люблю, чувак. Я тобою дорожу.
Ти це знаєш.
- Ще щось зробити? - Не зараз.
- Мені не складно, Кінґ. - Знаю.
Після всього, що ти зробив для нас з Кайлом, і того, що Трей
став мені як рідний, це ніби зник мій син.
Я все зроблю, щоб його повернути, розумієш?
- Чудово розумію. - Девіде!
Девіде! Девіде!
- Що? - Девіде! Його знайшли!
Його знайшли.
Його знайшли й везуть додому.
Ох, слава богу.
- Дякую! - Наш хлопчик у безпеці.
Незворушний діджей.
- Незворушний діджей. Я ж казав. - Діджей.
Я ж казав.
- Казав. - Так, казав.
Казав, брате.
Ти казав.
- Де він? - Кайл!
Де він? Де мій син? Трей!
Трею, мій...
Трею! Синку!
Моя дитинко. Синку.
О боже! Дякую, Господи. Дякую.
- Трею, а де Кайл? - Дай гляну на тебе.
- Простіть. - О боже. За що?
- Де мій син? Де Кайл? - Простіть.
- Що таке? Трею. - Мені жаль.
- Жаль. - Містере Крістофер, була плутанина.
- Де Кайл? - Виникла плутанина.
Плутанина? Про що ви? Де мій син?
- Він у викрадача. - Кінґ!
- Стривай! - Він помилково забрав Кайла.
Чекайте, ні, ні...
Трей каже, що як вони вийшли, на Кайлові була його пов'язка.
Ми думаємо, що викрадач їх переплутав.
Переплутав? Ні, ні, ні. Стривайте.
- Трею! - Містере Крістофер...
- Ану від... - Що це значить?
- Що таке? Мене затримують? - Відійдіть. Назад.
- Мене затримують? - Ні, вас не затримують!
- Яка стаття? - Ні, містере Крістофер...
- Мене затримують? - Нема ніякої статті!
Ні, містере Крістофер,
- вас не затримують! - Отож-бо!
Відпустіть його. Хай іде.
Паскуди.
Ми з Кайлом ненавидимо обіди в таборі, тому...
вийшли перекусити деінде.
Я захотів піцу, а він – сандвіч з магазину.
Я сказав: «Добре.
Я куплю піцу, й зустрінемося тут».
- То ви розділилися? - Так.
Коли я повернувся в магазин, я...
Я ще деякий час його почекав.
Я повернувся і вже його не бачив. Він щез.
Чому ти нікому не сказав?
Я думав, він повернеться.
Телефони в нас відібрав тренер, я...
- Ти чекав пів години? - Я не хотів іти без нього.
- Я не знав, що робити. - Усе добре.
Навіть не знав, що це щось серйозне.
- З ним же все буде добре? - Так.
- З ним усе буде добре. - Пем, мабуть, уже досить.
- Я теж так думаю. - Зробімо перерву.
Трею, ти більше нічого не бачив?
- Пол, на сьогодні досить. - Потім закінчимо.
Містере Крістофер, ми маємо його попередні свідчення.
- Попрацюємо з тим, що є. - Як? Де мій син?
- Ми шукаємо вашого сина. - Дайте хвилинку.
- Ходімо, старий. - Чекайте.
Клянуся могилою... Клянуся могилою дружини!
Клянуся могилою дружини!
Іди собі.
ДЖОРДЖ ФОРМАН МУХАММЕД АЛІ
Як ти?
Тільки чесно.
Не знаю.
І не дивно.
Як щось буде треба, клич нас.
- Я люблю вас. - Лягай, синку.
Кайла ж знайдуть?
Надіюся.
Але раптом щось станеться, ми ж...
ми ж заплатимо викуп?
Над справою працює чимало добрих людей, які роблять усе,
щоб до цього не дійшло.
Але тобі...
Синку, тобі не треба про це непокоїтися. Відпочивай.
Якщо ми його єдиний шанс.
Містере й місіс Кінґ, зійдіть сюди! Телефон!
Швидше! Біжіть сюди.
Іще дзвонить. Принесіть стільці.
Дуже уважно мене послухайте.
Хай говорить, тому говоріть повільно,
зосередьтесь і втягніть його в розмову.
Він може проговоритися, це виграє нам час.
Хай узнає, що в нього не той малий.
Для викрадачів це суто бізнес.
У них є ваше, й вони хочуть за це гроші.
- Скажи йому, Кінґ. - Містере Кінґ, телефон.
Відповідайте на дзвінок, будь ласка.
Добре. Спокійно.
Алло.
Кінґ Девід. Ну хіба не дивина?
- Не зрозумів. - Я привернув твою увагу?
Ти нарешті мене слухаєш.
- Так, я слухаю. - Це добре.
- Ви взяли не того малого. - Так, я чув.
А ще засвоїв, що не можна довіряти абикому.
Але, на щастя для мене,
ідеться не про малого, а про тебе.
Якщо йдеться про мене,
то ви ж не очікуєте, що я заплачу 17,5 млн доларів
за чужого сина. Якщо йдеться про мене.
Тоді його кров буде на твоїх руках.
- Що обереш? - Та ну. Перестань.
Це тобі не переговори. Це день розплати.
- Тепер бог не ти, чувак, а я! - Добре, послухай.
Бог дає все, що хочеш? Ні, Бог дає все, що тобі треба.
Питання в тому, що тобі треба. Що я можу зробити?
Я не кажу, що я Бог, але я можу допомогти.
- Ти можеш мені допомогти? Ні. - Можу. Я... Ти не слухаєш.
Ні. Це ти не слухаєш.
- Слухати вже пізно, бро. - Послухай.
Відпусти малого, а я зроблю все, щоб ти лишився на свободі.
Та пішов ти. З ким ти, по-твоєму, розмовляєш?
Я це влаштую. У мене в місті все схоплено, малий.
Я тебе відмажу, почнеш усе спочатку.
- Почнеш спочатку. - Для цього вже пізно.
- Ніколи не пізно. Слухай. - Це ти слухай.
Уважно слухай. Я хочу 17,5 млн доларів
купюрами по тисячі швейцарських франків у старому чорному рюкзаку,
інакше я вб'ю малого. Ризикни, якщо думаєш, що я граюся.
Брате, він же не мій син, чорт забирай. Допоможи темношкірому брату.
Я подзвоню завтра вранці і скажу, куди привезти гроші, сцикло!
Я не маю...
Сцикло!
- Відстежите? - Одноразові не відстежуються.
- Чому? - У них немає унікального ідентифікатора...
- Не вийде? - ...і SIM-карти.
Надворі 2025 рік, а ви не...
Ви ж дивитесь «Закон і порядок». Що за херня?
Я пішов звідси.
Хтось мені пояснить, чому той довбень хоче викуп у швейцарських франках?
Я без поняття. Не скажу тобі.
Хлопці. До того, як мене перевели у відділ з особливо важливих справ,
я працювала в Бюро з боротьби з корупцією.
Конфіскація майна, відмивання грошей.
Тут головне – розмір.
У купюрах по тисячі швейцарських франків пакунок важитиме десь 16 кг,
а в купюрах по 100 доларів – 175 кг.
Як містер Кінґ передасть їм 175-кілограмовий рюкзак? Він не зможе.
Банкнота в тисячу швейцарських франків еквівалентна десяти банкнотам по 100 $.
У якому університеті ти вчилася?
У Спелмана. Для чорношкірих вундеркіндок.
- Так! - Це я, Пол.
Заходь. Заходь.
Можемо...
- Можемо поговорити? - Аякже.
Ти не вмієш брехати, Пол. Переходь до суті.
Він пригрозив убити Кайла.
Сказав, що вб'є мого сина?
Ти знаєш, як сильно я старався.
Він усе, що я маю.
У мене нічого нема, тільки я й він.
Вони ж вимагають 17,5 млн доларів.
Той коп, Бріджес, сказав, що гроші можна потім забрати. Я життям клянусь...
Я життям клянуся, Кінґ, це буде позика.
Що... Ти кажеш, що повернеш позику?
Я тобі компенсую, іншаллах.
І де ти візьмеш гроші? Ти в житті не бачив 17,5 млн доларів.
Навіть не долічиш до 17,5. І це навіть не мільйонів.
- Я поверну гроші, іншаллах. - Як?
Ти не...
Невже ти не відчуваєш за це своєї відповідальності?
За що? За помилку викрадача?
Їм потрібен був не Кайл, а Трей. Я тут ні при чому.
Викрасти хотіли твого сина, щоб шантажувати тебе.
Їм потрібен не мій син, їм потрібен я. Їм потрібен я,
а ти очікуєш, щоб я заплатив за помилку викрадача.
Я на це не піду.
Заради Трея ж збирався.
Так, збирався.
Скажи, де мені взяти гроші.
- Stackin' Hits. - А що з ним?
- Я ж знаю про всі угоди, Кінґ. - Про які угоди?
Я не Воррен Баффет, але знаю, що на викуп гроші знайдуться.
А ти заглядав глибше?
Бач, ніхто не заглядає глибше.
Усі бачать тільки те, що видно.
Якщо рахуєш мої гроші, то всі рахуй. Не переоцінюй мене, Пол.
Знаєш, скільки мені винні? А скільком людям я плачу?
А скільки я плачу податків? Знаєш...
Слухай, я бачу, скільки ти всього робиш.
І я не перестану тобі дякувати за те, що ти зробив для мене.
Але я зроду ні про що тебе не просив.
- Бо не було потреби, Пол. - Це правда.
Ти все дав мені просто так. За це я тебе люблю.
А тепер я прошу тебе про все.
- Я прошу в тебе життя. - Ні, ти просиш не життя.
Ти просиш у мене 17,5 млн доларів.
У мене постійно щось просять.
- «Даси оце?» - Урятуй Кайла. Він мій син.
Усі хочуть від мене грошей. «Спродюсуй пісні. Заплати за оце.
Дай оте. Дай оце.
Додай ще зверху, а потім ще, а потім ще і ще,
а потім ще, і оце, і оте».
Бачиш оце?
Я багато разів думав себе підірвати.
Але не знаходив сил.
Ось що я маю.
Глянь, чи нема там чогось для тебе.
Я відчиню.
Вибачте, що турбую, містере Кінґ. Унизу вас чекає містер Бетеа.
Каже, що дзвонив вам, але не додзвонився і прислав мене.
Добре.
Як Трей? Як Пем?
Добре, як за таких обставин.
Викрадач так само вимагає викупу.
Погрожує, що вб'є сина Пола, якщо я не заплачу.
Плутанина ціною 17,5 млн доларів.
- Усе одно вимагає, щоб ти заплатив? - Так.
А я навряд чи зможу.
Девіде, як ти можеш не заплатити?
Якщо заплачу, нашій угоді кінець.
І доведеться продати Stackin' Hits. Забагато просить.
Як на мене, вибір у тебе невеликий.
Вибір є: мої гроші.
Що скажуть люди, якщо ти пожертвуєш сином Пола,
щоб викупити Stackin' Hits?
- Не знаю. Ситуація складна. - Капець.
Для звичайних людей, для мас складність не має значення.
Ти ж бачиш, що буває, коли кенселять зірку.
- Так. - Коли про це дізнаються соцмережі,
а я гарантую, вони дізнаються,
що ти не схотів рятувати сина Пола,
тягар ляже на лейбл. Буде скандал.
Який торкнеться всіх і всього. І все.
Вважай, тобі і твоєму бізнесу гаплик.
Тебе лінчують. Закенселять. Кінець історії.
- Ми цього не знаємо напевно. - Не знаємо? Упевнений?
Так, ти маєш рацію, але...
Не віриться, що я це скажу, але...
Ти ж знаєш, як стрімко все відбувається в новинах.
Через тиждень уже перемкнуться на щось інше.
- Буде свіжий цикл новин. - Девіде.
Репортаж про чергову війну...
- Що? - Ти чуєш, що говориш?
Чую. Розумію, звучить дивно, але я намагаюся бути практичним.
Хочеш ризикнути?
Я хочу, щоб ти вчинив правильно.
Дякую.
- Поспи. - Так.
Як думаєш, що скажуть люди, якщо ми не заплатимо викуп?
Думаю, близькі зрозуміють наше рішення.
А громадськість?
Патрік каже, якщо не заплатимо,
колотнеча знищить залишки моєї кар'єри.
Тоді це, мабуть, усе вирішить.
Як це розуміти?
Удень ти був готовий ризикнути заради лейблу безпекою сім'ї.
Яка тоді різниця?
Так, але тепер ситуація геть інакша.
Усе переплелося. Тепер це стосується кожного.
Тебе. Stackin' Hits.
І... Кайла, Трея, Пола.
Девіде, це ж така сума.
Це ж практично все, що ми маємо?
Майже.
То що ж нам робити?
Я не знаю.
І я не знаю.
Хай там як, а ми розберемося в усьому разом, так?
Як там Трей?
Питав про тебе.
- Справді? - Так.
Люблю тебе.
«ЗОЛОТИЙ ХЛОПЧИК» ТРЕЙ КІНҐ ПІДСТАВИВ ПІД ВИКРАДЕННЯ ДРУГА!
Трею.
Тримай.
Як почуваєшся, чемпіоне?
Як лопух.
Не кажи матері, але в мене болить щиколотка
від пробіжки по майданчику.
Нічого серйозного, просто...
Трохи турбує.
Це буде між нами.
І я хочу перепросити за те...
що сказав тобі, що лишуся й подивлюся гру, а сам поїхав.
- Це вже неважливо. - Ні, важливо. Важливо.
Просто знай, що все, що я роблю, геть усе, що я роблю,
я роблю заради тебе...
заради матері, заради нас.
Сім'я на першому місці.
А не заплатити викуп за Кайла – найкраще для всіх рішення?
Для мене, для матері, для дядька Пола?
Як ти це бачиш, тату?
Зараз це важко зрозуміти,
але все не так просто.
Усе складніше, ніж здається.
Але дядько Пол сказав правду: це наша вина.
Неправда. Це не наша вина...
Так думає не тільки дядько Пол.
Це на перших шпальтах «Нью-Йорк Дейлі Ньюз» і «Нью-Йорк Пост».
Те саме в соцмережах, у тіктоці, в інстаграмі, на голосовій пошті – скрізь.
Мені пишуть в особисті, що викрасти мали б мене.
- Синку, я ж сказав... - Ти не розумієш, тату.
Мене цькують у таблоїдах і в твіттері, я...
Не слухай ті нісенітниці. Це отрута.
- Повна ахінея. - Це скрізь, тату.
Ти не розумієш.
Це тобі не погана рецензія на альбом, на яку можна не зважати.
А ти все одно не зважай.
Я не можу не зважати.
Друзі думатимуть, що через мене холоднокровно вбили мого найліпшого друга.
- Та ну, синку. - А знаєш, що це означає?
Як я тоді закінчу школу?
Який університет мене прийме, тату?
Ми повинні щось придумати.
Треба щось придумати.
Ми маємо щось придумати.
Добре, я...
Я не знаю, синку.
- Тобто як це не знаєш? - Я... Тепер...
- Ти знаєш усіх і вся. - Я... Так, але тепер я...
Ні, тату, ти знаєш! Заплати бісові 17,5 млн!
Це ж звичайні довбані гроші!
Лаятимешся отак при батькові?
Проявиш до мене неповагу?
У моєму ж домі.
Ясно.
Не забувайся, синку.
У цьому домі лише один чоловік, і він перед тобою.
Ще раз так зі мною заговориш –
і я відіб'ю тобі твою дрібну халявницьку дупу.
Зрозумів?
Я спитаю ще раз.
Ти мене почув?
- Почув. - Почув?
Так, сер.
Почув?
- Так, сер. - От і добре.
Девід Кінґ.
Мій батько, людина з найкращим слухом у музіндустрії...
але з найхолоднішим серцем.
Треба змастити двері.
ЛЮДИНА РОКУ
ХАЙ ЖИВЕ КІНҐ
А що б зробив ти, Джеймсе?
Що б зробив ти, Стіві?
А ти, Джимі?
Арето, що б ти зробила?
Яке ти приймеш рішення?
Я не знаю.
То розберися.
Я намагаюся.
Я втратив сина.
Що йому сказати?
Що сказати? Ви одне з одним говорите, а я з ним поговорити не можу.
Ох, мій синку. Ох.
Пробач.
Так. Секунду.
Заходьте.
Даруйте. Так?
- Літня застуда. - Як тримаєтесь?
- Ви в порядку? - Ого.
- Так, так. - Так, я чую.
Що ви хотіли?
Ми обговорювали плани на завтра.
- Он як? - І...
Ви зможете сказати викрадачеві, що заплатите викуп?
Ми б виграли час.
Я зрозумів. Добре.
Продовжуйте переговори.
Продовжимо. Дякую.
«Продовжимо. Дякую».
Пол.
Скажи йому, Трею.
Ми заплатимо. Ми заплатимо викуп.
Голосніше, синку. Що ти сказав?
Ми заплатимо викуп, дядьку Пол.
Ви серйозно?
Так серйозно, як предіабет.
- Дякую. - Будь ласка.
Дай Боже тобі здоров'я.
Я теж обніму.
Здоров'я вам.
Детектив.
Завтра вранці...
Я сходжу в банк
і гляну, що можна зробити.
- Добре. - Щось іще?
Ні, це все.
Ми відпрацьовуємо такі ситуації.
Ми повернемо Кайла додому.
І ваш викуп.
Нам усім треба поспати. Нам знадобляться сили.
Так.
- Добраніч. - Добраніч.
Ходімо спати.
Алло.
Йо. Дістав курку?
Тобі запечену, смажену чи в'ялену?
Мені не до твоїх тупих жартів.
Ти знаєш, про що я питаю: про гроші для викупу. Ти їх дістав?
- Так, вони в мене. - Ще б пак.
Об 11:00 сядеш біля ратуші на метро за маршрутом No 4
і поїдеш у прибутковий Мангеттен.
У перший вагон. Телефон візьми з собою, я надішлю вказівки.
А Кайл? Я хочу спершу побачити Кайла.
Побачиш, у свій час.
Не кіпішуй, Бі.
О, і до речі,
докинь до викупу жінчин браслет Картьє.
Як ти про нього знаєш?
Вона хизується ним в інтернеті. А твоя дружина любить покрасуватися.
Світиться на червоній доріжці «Ґреммі».
У наші дні, Девіде, приватності не лишилося.
Браслет я не віддам. Не віддам.
Нащо він тобі? Я ж тобі заплачу.
Заплачу викуп, а браслет...
це подарунок на 15-ту річницю весілля. Від щирого серця.
Ти більше не головний, чувак!
Ти нічого не вирішуєш, вирішую я!
Старий боягузливий дід!
От і поговорили.
Невже цей тип такий кретин, щоб здійснювати обмін у метро?
Може, на станції.
Він хоче, щоб так пересувався містер Кінґ.
Може, обмін буде не в метро?
А яка від цього різниця?
- Для нас – велика. - Так.
Який план?
Викуп буде в чорному рюкзаку марки Jordan, оснащеному пристроєм відстеження.
Ви зможете відстежувати його на айфонах.
Щойно містер Кінґ лишить рюкзак, ми відстежимо викрадача
і зразу його пов'яжемо.
Я весь цей час буду з містером Кінґом.
А команда розсіється по вагону.
Радіопатрулі чергуватимуть від місця посадки біля ратуші
і до таких станцій:
Волл-стріт,
Юніон-сквер, Ґранд-Сентрал,
п'ятдесят дев'ята, 86, 125, 149, 161,
Янкі-стедіум і аж до останньої зупинки у Вудлоні.
Так ми зможемо випередити поліційну діяльність на поверхні.
Містере Крістофер, ви поїдете з іншою командою.
Коли ми знайдемо й убезпечимо Кайла,
вас обох привезуть на місце для обстеження і з'ясування обставин.
Безпека завжди в пріоритеті.
Пріоритет номер два – гроші.
Шоу починається.
Хлопці, дамо Кінґам хвилинку.
- Любий. - Що?
Тільки без геройства.
Повертайся до нас додому.
- Я пішов. - Я тебе люблю.
Я – більше.
Ну все, ходімо.
Пішли.
Не турбуйтесь. Ми все зробимо.
Вам сюди, в оцю.
Ви поїдете зі мною й детективом Белл.
Не вдартесь головою.
АВАРІЙНИЙ ВИХІД ТІЛЬКИ ДЛЯ ПЕРСОНАЛУ
Спускаються в метро.
РАТУША БОРО
Сідайте отам.
Це маршрут No 4, що прямує до Мангеттена.
Наступна зупинка – Боулінґ-Ґрін.
Не притуляйтесь до дверей.
ДОБРЕ, ЩО НЕНАВИСТЬ НІКОЛИ НЕ В ПОШАНІ*
*[ДО «РЕД-СОКС» НЕ РАХУЄТЬСЯ]
ЮНІОН-СКВЕР
Увімкніть сирени! Газуйте! Прискортесь! Прокляття!
ҐРАНД-СЕНТРАЛ
Уперед, «Янкіс»!
Бостон – відстій!
Уперед, «Янкіс»!
Бостон – відстій!
Уперед, «Янкіс»!
Бостон – відстій!
Від'їхали від станції «149 вулиця», усе ще прямують на північ.
ПАРАД ДО ДНЯ ПУЕРТО-РИКО
Леді та джентльмени, ану пошуміть!
Ану всі привітайте чарівну,
бездоганну й незрівнянну Розі Перес!
І привітайте мого духовного брата,
дуже вродливого й талановитого Ентоні Рамоса!
Оплески легендарному...
Єдиному й неповторному Едді Палмієрі й сальса-оркестру!
Раз, два, раз, два, три, чотири!
Уперед, «Янкіс»!
- Алло. - Іди в кінець вагона.
- У буфер між вагонами. - Між вагонами?
- Рюкзак хай буде при тобі. - Між вагонами?
Так, чувак. Що таке? Ти глухий?
Дід ти відсталий, Бі. Що саме ти не зрозумів?
- Поспіши. - Іду, іду.
Він виходить з вагона метро.
Я на місці. Скинути рюкзак?
Ні! Коли скажу.
- Що? - Скинеш рюкзак, коли я скажу.
- Так, але я... - Ти вже близько.
- Де Кайл? - Спершу скинь рюкзак.
Спершу покажи Кайла.
Уперед, «Янкіс»!
Рюкзак рухається.
По Рівер-авеню і сто п'ятдесят сьомій. Прямує на Янкі-стедіум.
Ви забрали гроші? Я нічого не бачив?
- Без паніки! На рюкзаку GPS! - Я його не скидав, він випав!
На рюкзаку GPS!
- За ним, бігом. - Поліція, дорогу!
Фанати Бостона зірвали стоп-кран!
Чорт, з дороги!
Ненавиджу паради! Дорогу!
Зваліть з дороги!
Дай сюди прапор! Здрисни! З дороги!
Геть від машини!
З дороги! Гадство!
От паскудство!
Вони обмінюються рюкзаком.
Я в нього на хвості. Він на мопеді. Він мій.
ЯНКІ-СТЕДІУМ
ААРОН ДЖАДЖ КАПІТАН КОМАНДИ «ЯНКІС»
GPS-СИГНАЛ ВТРАЧЕНО
Прокляття! Паскудство!
Девіде, ми повернемо вам гроші.
- Як ви знаєте? - Просто знаю.
Ну, то й мені розкажіть.
- Бріджес, ти там? - Так, я з містером Кінґом.
Я втратив мопед з поля зору. Ніде його не бачу.
Є, бачу гада.
Пришліть додаткові екіпажі, негайно!
Негайно пришліть мені підкріплення!
Попався, гад! Я тебе піймаю!
Я тебе піймаю, гівнюк малий!
Так, краще тікай!
Чорт!
Ану з дороги!
Розійдіться! Дорогу!
З дороги! Хапайте його!
У наручники його! Ви знущаєтесь?
Віддай рюкзак! Рюкзак віддай!
На коліна!
Що? Серйозно? Тампон?
Це, по-твоєму, смішно?
У тебе що, місячні, падло?
Відваліть!
Едді! Едді!
- Бріджес. - Гіґґінс, прийом, прийом.
- Ти там, Бріджес? - Де рюкзак?
Гроші на викуп не в рюкзаку.
Повторюю: гроші на викуп не в рюкзаку.
- Що за чорт? - Капець.
- Гей. - Гей.
- Ви в порядку? - Так.
Так. Як Кайл?
Трохи пом'ятий.
Копи знайшли його біля Янкі-стедіуму
і відправили в лікарню на обстеження.
Сказали, потримають там день-два.
Добре. Дуже добре.
- Надіюся, скоро його побачимо. - Так, синку.
- А ти як? - Я в нормі.
- А гроші? - Мені сказали...
що працюють над цим.
- Новини бачив? А соцмережі? - Ні.
Ти всюди. Усі кличуть тебе супергероєм.
«Чорна пантера» з Буґі-Даун-Бронксу.
Це ж треба.
- Не подобається? - Та ні. Узагалі-то...
Ім'я написали правильно.
Я піду нагору, перевдягнуся. Побачимося.
- Добре. - Люблю тебе.
БРУКЛІНСЬКА КЛІНІКА
А яке було приміщення, де тебе ув'язнили?
Може, там був специфічний звук чи запах?
Там був якийсь дивний запах.
Запах травички. Марихуани.
Я чув там музику,
багато музики. Реп.
З чиєїсь кімнати чи з клубу?
З іншої кімнати, в іншій квартирі.
Мене тримали зв'язаного у ванні.
Я чув музику вдень і вночі.
Якусь конкретну?
Не те щоб.
Постійно грала одна пісня, якої я ні разу не чув. Щось...
таке...
Кайле, Кайле.
Ще щось?
Усе добре. Не спіши, Кайле.
Можемо зробити перерву?
Спробуй пригадати, ще трошки.
- Спробуй, Кайле. Просто... - Пробачте.
- Більше нічого не пам'ятаю. - Нехай.
- Ще трохи. - Детективе,
можна йому трохи перепочити?
Кайле, розумію, це важко,
але кожна секунда, поки не шукаємо зловмисників,
- грає їм на руку. - Ви мене не почули?
Чому, коли відпочинок був потрібен Трею, ви були готові вкласти його в ліжко?
Я вас почув, містере Крістофер.
Може, перестанете бути скалкою в дупі?
Добре, що ви в лікарні. Тут від такого є мазі.
- А може, це вам треба полікувати геморой? - Ні, я вже.
- Та ну? - Зробімо таки перерву.
Чи може мій син побути хвилинку з батьком,
тільки ми з ним, наодинці, будь ласка?
- Ходімо, хлопці. Хай побудуть удвох. - Дякую.
Ходімо. На вихід. Напарнику.
Ходімо. Пішли.
Бріджес.
Усе добре, синку. Усе добре.
ХІТОВА КОРОНА ДЕВІДА КІНҐА
Заходь, Ґейбе.
Девіде.
Ґейбе.
- Ти поговорив з Мішель? - Я поговорив з Мішель, Баррі й Ліндсі.
З усіма головними кредиторами та їхніми партнерами.
І?
Вони захоплюються твоїм вчинком,
але не хочуть нести відповідальності.
- Про що ти? - Про відео, яке завірусилося по світу.
Де ти скидаєш з поїзда 17,5 млн доларів.
Ясно. А що не так?
Угода була можлива за умови, що ти на ті гроші
викупиш контрольний пакет акцій Stackin' Hits Records.
- Так. - Угоди не буде.
Угоди не буде? Я знайду гроші, щоб сплатити відсотки.
Я нашкребу грошей, Ґейбе. Ти ж знаєш.
- Я ділок. Я це вмію. - Зазвичай.
- Зазвичай ти б зміг. - Зазвичай?
Так, але це якась ненормальна хрінь. Це порушення умов контракту.
- Порушення умов? - Так. Або ж афера.
Афера? А-Ф-Е-Р-А? Тобто тюрма?
- Тюрма. - В'язниця.
Ой чорт. Ґейбе. Ти що?
Причина в тому, що твої інвестори
узгодили положення про використання коштів,
згідно з яким їхні інвестиції мають бути використані
для певних цілей.
А саме: на викуп Stackin' Hits Records.
І вони хочуть забрати свої гроші.
- Коли? - Через два тижні.
- Два тижні? - Я не заїкався.
- Через два тижні? - Два тижні.
- Через два тижні. - А після того
вони почнуть процес стягнення.
Твого пентхауса,
будинку в Саґ-Гарборі,
картин Баскії. Усіх твоїх творів мистецтва.
Ти зробив добре діло, і...
Це несправедливо.
Я зробив добре діло, але мені від цього не добре, Ґейбе.
Як мені відчути себе добре? Хоч якусь відраду.
- Я розумію. - Ґабріелю. Чувак.
- Розумію. - Я не можу отак піти. Ти це знаєш.
Не можна піти, з чим прийшов.
Щоб усе було не дарма. І це на тобі.
Два тижні.
- Так? - Вибачте, що турбую.
Алекс і Патрік хочуть з вами поговорити.
Хай зайдуть.
Містер Кінґ вас чекає.
Вас я якраз і хотів бачити.
Якби я не був собою, я б хотів бути вами.
Після всього, що сталося за минулі кілька днів,
я по-новому подивився на угоду зі Stray Dog Enterprise.
Знаю, я єдиний опирався, але я передумав.
Так і зробимо. Укладемо угоду.
Розумію. Якби я знав, я повідомив би тобі раніше,
але кіт у мішку, а мішок в Іст-Рівер.
Хто в чому? Про що ти?
Угоді кінець.
Як це, кінець?
Після тієї твоєї злощасної ситуації
я теж передумав.
Я сказав Stray Dog Enterprises, що угоди не буде.
Ти відмовився від угоди через те, що сталося. Чому?
Завдяки твоєму статусу героя ми знов у всіх на вустах.
У наших виконавців різко зросли продажі.
Як ти й завжди казав:
«У наші дні увага – єдина справжня валюта».
Невже ти не в курсі? Ти ж...
Ти ж «Чорна пантера Буґі-Даун-Бронксу».
«ЧОРНА ПАНТЕРА» БРОНКСУ!
Добре. Не біда.
Я сам подзвоню у Stray Dog, особисто з ними поговорю.
Раджу цього не робити, поки не побачимо, як усе обернеться.
Хтозна, скільки ми заощадимо грошей.
Скільки ми заоща... Гроші потрібні мені вже.
Швидко, живо. Гроші потрібні мені ще вчора. Негайно.
Я зрозумів.
Яка іронія.
Вони не були тобі потрібні, коли ти хотів зірвати угоду
- два дні тому. - Алексе!
Тепер ясно.
Патріку, ти йому розказав?
Ти не лишив мені вибору.
Коли стало відомо про Трея, Алекс кілька разів дзвонив
- і питав, що я думаю. - Про що?
Про пильну увагу до нас.
То ви двоє обговорювали увагу до нашої компанії
через викрадення мого сина.
Перестань. Усе було не так.
А як? Добре, що його не вбили. Не прострелили голову.
- Ви б розбагатіли. - Девіде!
- Гарний будинок у Гемптоні. - Перестань, Девіде!
- Що перестати? - Перестань лицемірити.
Ти стояв у своєму вестибюлі й переконував мене,
що в разі смерті Кайла чорний піар вщухне.
То було інше. То були...
То були думки вголос, я просто міркував, як буде краще.
Як і я. Тому й подзвонив тобі.
Я не знав, чи змінилася твоя ситуація.
- І тому кинув мене під автобус? - Ні.
Я волів себе захистити.
Бо в цьому бізнесі більше ніхто не захистить.
Алексе!
От зараза.
Не втручайся. Я розберуся.
Заходьте. Тільки швидко.
Вибачте. Даруйте.
- Я хочу уточнити, що він знає. - Що за чорт?
- Що таке, Кінґ? - Я поставлю йому одну пісню.
Містере Кінґ, ми намагаємося встановити хоч щось нове.
Я розумію. Розумію.
Цю пісню ти чув, коли тебе утримували?
- Очманіти. Як ви узнали? - Це він?
- Що? - Це Янґ Фелон. Репер.
Він був у плейлисті, який мені дав син Трей.
Голос той самий. Той самий, що по телефону. Це він.
Не знаю, містере Кінґ. Усі ці нові репери звучать однаково.
- Думаю, я вже бачив цього клоуна. - Що?
- Він до мене підходив. - Пам'ятаєте, де й коли?
Я запам'ятав його лице. Було в ньому щось дивне.
Він теж з Бронксу й хотів зустрічі з тобою.
А ім'я його не пригадуєте?
До мене часто підходять щодо Кінґа.
- Усіх не запам'ятаєш. - Це може бути викрадач, детективе.
Так, але знання особи репера мало для справи.
Кажу вам: це він. У мене в індустрії найкращий слух.
Я завжди впізнаю голос. Я чую відчай. Це він.
Я його почую і впізнаю, але це він.
ХТО ВІН? ТІЛЬКИ НІКОМУ НІЧИЧИРК
- Це він. Голос його. - Можливо.
Ніхто цього не заперечує.
Стривай-но. Ми ж маємо записи дзвінків.
- Так. - Отже, криміналісти
можуть порівняти голоси.
Може, навіть через ШІ, так?
Так, можна надіслати записи. На це піде час, але ми надішлемо.
ШІ скаже те, що я й так знаю.
- Я тямлю в музиці, це він. - А знаєте, в чому тямлю я?
Я тямлю в роботі поліції. І в таких справах.
Дасте нам, будь ласка, нарешті допитати Кайла?
А потім, клянуся, ми приділимо належну увагу вашій зачіпці.
Прошу вас. Благаю.
- Такий порядок. - Прошу вас.
- Дякую, що заїхали. - Дякую, містере Кінґ.
- Дякуємо, містере Кінґ. - Дякуємо.
Кінґ.
- Ти справді думаєш, що це він? - Я не думаю. Я знаю. Чую.
- Я знаю, що це він. - На хрін копів.
Повернімо твої гроші.
- Але де ми його знайдемо? - На вулицях точно знають.
Йо, бачив моє повідомлення?
Упевнений, що це він?
Де?
По руках. За мною боржок.
- Де він? Де? - Знайшов. Форест-авеню, 804.
- У старому районі. - Це він.
ЯНКІ-СТЕДІУМ
А це що?
Страховка.
Наша гарантія безпеки.
Де ти? Я на місці. Не бачив його.
- Ось тобі сотка. Постережи авто. - Добре.
Так. Дякую. Постережу.
- Вітаю. Ви щось хотіли? - Добрий вечір, мамко.
Господи. Боже мій.
Я вас знаю. Я вас знаю.
Бачила вас по телевізору. Ви ж з новин про викрадення?
- Так. - Надіюся, поліція вернула ваші гроші.
Я почекаю в машині.
- Бувайте здорові. Вибачте. - Дякую.
- Можна зайти? - Так. Я Роза. Заходьте, будь ласка.
Нарешті вклала дитину.
Арчі назвав його на вашу честь.
Арчі?
Його псевдонім – Янґ Фелон.
Але я стараюся не звати його Янґ Фелон.
Кажу йому: якщо продовжуватиме в тому ж дусі,
то стане старим зловмисником.
- А де він? - У студії.
Він практично живе там уже два тижні.
Ой боже. Він же ошаліє.
- Здуріє зі щастя. - Чому ви так кажете?
Ви для нього як бог.
Він підписаний на вас у соцмережах.
Слухає ваші подкасти, дивиться всі інтерв'ю.
- Усе про вас знає. - Та невже?
Роками казав, що Девід Кінґ прийде й оцінить його талант
і все для нас змінить. Навіть я в це повірила.
Він займається музикою, відколи вийшов з тюрми.
Сказав, що музика – єдине,
окрім мене, що давало йому за ґратами надію.
Я його наберу. От він здивується.
Ні, я хочу зробити йому сюрприз.
Піду до нього у студію. Де вона?
Одразу за рогом. На Трініті-авеню, 333.
У підвалі знайдете червоні двері.
- Ясно. - Він зараз там.
А гарний у вас браслет.
Учора мені подарував.
- Учора? - Так.
Не знаю, де він його взяв, а я й не питаю де,
- але знаю, що це не Картьє. - А можна сфотографувати?
Думаю купити дружині щось таке...
- Боже. Так. Фотографуйте. - ...на річницю весілля.
Тільки з робочого боку.
Дякую.
Я бачила вашу дружину в інтернеті. Вона красива.
Ви щасливчик.
Дякую.
Так і є.
Я така рада, що ви прийшли, бо Арчі останнім часом якийсь дивний.
Сам не свій.
Він ніби втрачає надію.
А надія – єдине, що він мав за довгий час.
Я новоспечена мати, і біля наших дверей з'явилися ви –
це ж немов знак.
Ви змінили на краще життя стількох людей.
Бог великий.
Дай мені оту штуку.
- Штуку? Яку штуку? - Пістолет.
А це що?
Заваруха.
Капець.
Як зайдемо?
- Кінґ, ти підеш за мною? - Ти не підеш.
- Як це? - А так. Я сам у це вплутався.
Сам і виплутаюсь. Ти не підеш.
Чекай. Чекай. Я з тобою.
Справи такі:
ти бачив, що він зробив з Кайлом. Я...
Не брехатиму, я хочу покалічити гада.
- Забереш мене біля виходу. - Я буду там.
СТЕРЕЖІТЬСЯ ПІТБУЛЯ
Що за херня?
І що, надворі на мене чекає поліція чи як?
Як ти мене знайшов?
Це було неважко. Я почув твій трек.
І що? Як він тобі?
- Ти маєш неабиякий потенціал. - Потенціал?
Та пішов ти. Ти що, глухий?
Мої пісні охрінезні. Усі від них кайфують.
Це не просто потенціал. Повір мені на слово.
Мої друзі по кварталу всі бандюки.
Вони дають мені справжню любов, гангстерську.
Вони моя основна аудиторія. Усе, що мені треба.
Хочеш більшої аудиторії? То порахуй.
Ти говориш про 50 бандюків.
Вони тебе люблять.
А платять тобі?
Дають тобі гроші? Так чи ні?
Вони нічого мені не дають. Я підняв бабла.
І багато? Сімнадцять з половиною?
- Якщо бути точним. - Упевнений?
- Ага. - Наварився на 17 з половиною?
- Франків. - Думаєш, це тобі минеться?
- Побачиш. - Хто тебе такого навчив?
Хто сказав тобі, що ти негідник? Хто розбив тобі серце?
- Де твій батько? - Та пішов він.
- Де твій батько? - На хрін його.
Він промишляв тим, що й ти?
Ти будеш кращий за нього? Крутіший за нього?
Відсидиш довше, ніж він?
Скільки відсидиш? Десятки років? Роки? Як хочеш?
- Що ти хочеш від мене почути? - Байдуже, що хочу я.
Важливо, що хочеш ти. Дати тобі пораду?
Пораду? Валяй.
Ми тут, чом би й ні? Я слухаю.
У приспіві трохи поімпровізуй.
Пограйся голосом. Якось отак...
Де моє бабло, чувак?
Я маю при собі ствол
Це тобі не прикол
Якось так. Як у Насіра в 1993-1994 роках.
Це вже давно застаріло.
Ні, чувак. Я краще заспіваю так...
У мене справжня гангстерська пушка Давай без понтів котися
Мій ствол теж при мені Дев'ять міліметрів
Краще не дуркуй Бо стрілець я не хріновий
Я можу тобі платити
Не хотілося б тебе прикінчити
У нас тут що, батл?
Я бруталайзер
Я мов той Будда Я каталізатор
Роботу я собі знайду У ліфти сцяти не піду
Рублюся з тобою в реп Азарту цілий сет
Колись я перся по одежі модній
Тепер у мене цяцьки нові Волина й пиво
А тепер покажи, що вмієш ти.
Годую я вулиці Свою дівчину й сина
Назад вертатися не хочу Дорога та для мене закрита
Тоді займайся своїм життям і живи по совісті.
Не вішай носа.
Чувак зробився репером.
Я не репер.
- Я той, хто дає шанс. - Шанс?
З цим ти спізнився.
Я давав тобі шанс дати мені шанс. А ти мене відфутболив.
Ні, не хочу, Бі. І чути не хочу. Завіса впала.
Я знаю, як це – ризикнути заради мрії всім, що маєш.
Я знаю, як воно буває:
не мати нічого й хотіти всього.
- Я познайомився з твоєю дівчиною. - Про що ти?
Я був у тебе вдома
і вдячний, що ти назвав сина на мою честь.
От херня! Тупа сучка забагато говорить, Бі.
- А чому вона сучка? - Курва.
- Чому вона сучка? - Курва.
- Чому вона сучка? - Чорт, Бі.
Я робив помилки. Великі. Ми всі їх робимо.
- Я хочу тобі допомогти. - Допомогти мені? Та пішов ти.
І що тепер? Ти знаєш, де я живу. Я знаю, де живеш ти.
Що з цього? Що ти зробиш? Що?
- Що? - Ти всередині порожній.
Самотній у душі.
Мовчазний.
У душі ти скривджений. Ось що я хочу відчути.
Ось що я хочу побачити. Ось що я хочу знати.
Я хочу знати, що в тебе на душі.
А не ту херню, яку ти показуєш.
Хто ти?
А знаєш, що химерно?
Я так довго про це мріяв.
Як ми з тобою сидимо отак у студії.
Коли я вийшов з тюряги,
я оббивав пороги Stackin' Hits,
студій звукозапису, місць ділових зустрічей.
Навіть був підписаний у соцмережах на твого сина Трея.
Бачив, де ви будете обідати і всяке таке.
Надіявся на нашу зустріч. Надіявся десь перетнутися.
Надіявся на твою увагу.
Що ти послухаєш мене.
Бувало, я ходив на Бруклінський міст
і дивився на тебе, на твою терасу.
На твій будинок, чувак.
Я ж казав, що теж знаю, де ти живеш.
І що це мені дало?
Я дізнався, що в тебе найгірший слух у цій індустрії.
А тепер ти мене слухаєш? Тепер ти мене чуєш?
І що далі? Що ти робитимеш? Що тепер?
Розведи руки. Що будемо робити?
Ти в нас крутий? Ти піднявся?
Я бачу твої лікті, як і твій ствол.
У тебе ствол, і в мене ствол.
Що ти хочеш зробити?
Це між тобою і мною.
Покажи, що маєш.
А знаєш, Бі, думки таки матеріальні.
Ніколи не недооцінюй силу молитви.
Кінґ! Кінґ!
Око. Око. Скло потрапило в око!
Забери гроші!
Дожени падлу! Піймай паскуду!
У мене в оці скло.
Відпусти мене! Відпусти!
Що ти робиш? Відпусти мене!
Що ти робиш? Відпусти!
- Я мав би відпустити. - То відпусти. Я не хочу жити.
- Відпусти мене! - Що?
- Дай мені померти! - Де мої гроші?
- Дай померти! - Пощастило, що назвав сина на мою честь.
Ану піднімайся сюди.
Вгамуйся ти!
- Йо, Гіґґінс! - Детектив Белл.
- Що там? - Господь милостивий.
Коли вже наші люди зрозуміють,
що під ліжком – перше місце, де ми шукатимемо?
Не питай мене про ваших людей.
Поглянь на оце, синку.
«Синку».
Заходьте.
Заходь, сімейко. Не соромтесь.
- Як ти? - Так добре, як це можливо.
Скільки разів я тобі казав забронювати «роллс»?
Ну, одноокий чоловік – король у країні сліпих.
Це правда.
Але третє око все бачить.
І то правда, циклоп.
Надіюся, ти розумієш...
що я хочу, щоб ти знов на мене працював.
Я за це вдячний, Кінґ.
Але думаю, пора знайти щось новеньке...
для нас з Кайлом.
Тож я з повагою відмовляюся.
Я розумію.
- Так. - Більш ніж розумію.
- А ти цілий? - Так. Незначні подряпини й синці,
але я цілий.
Я так тобі й не... подякував.
То пусте. Я б зробив те саме.
Ти ж знаєш, я завжди тебе прикрию.
А я – тебе.
Тату, ти це бачив?
Чотири з десяти найкращих пісень Billboard Hot 100 –
пісні виконавців Stackin' Hits.
Наче знов 2004 рік.
- Наче 2004 рік. - Так.
- Ні. - Чотири з десяти, непогано.
Непогано.
Одужуй, Пол. Залишімо їх наодинці.
Добре.
Так, братику. Дай нам хвилинку, Кайле.
- Дай дві хвилинки. - Так.
- Завжди. - Навіки.
І ще на один день.
- Бувай, брате. - Так.
- Будь зі своїми. - Так, брате.
ЯНҐ ФЕЛОН НЕВИННИЙ
Свободу Янґу Фелону!
Виходь. Ходімо. Дайте пройти.
Я невинний! Невинний.
- Дорогу. Годі. - Я нічого не зробив.
- З дороги. - Свободу мені! Так.
Я нічого не зробив.
- Я невинний. - Проходь, іди.
- Іди, кінозірка. - Миру вам!
СПРАВЕДЛИВОСТІ ФЕЛОНУ
ЖИТТЯ ТРИВАЄ, А ЯНҐ ФЕЛОН І ДОСІ В ТЮРМІ
СПРАВЕДЛИВОСТІ
- Ходімо, йди. Дорогу. - Миру й любові.
- Проходь. Відійдіть. - Миру й любові, люди!
Судити може тільки Бог.
Свободу Янґу Фелону!
- Свободу Фелону! - Повернися. Попрощайся з фанатами.
Свободу Янґу Фелону!
- Іди. - Я нічого не зробив!
Дякую, що заїхали.
Адвокат Янґа Фелона та окружний прокурор
щойно узгодили деталі угоди про визнання вини.
Суду не буде.
І ніякого оскарження? Ніякого цирку для ЗМІ?
Він лише попросив іще раз з вами поговорити.
- Поговорити зі мною? - Таке було його прохання.
- Скільки йому дають? - Двадцять п'ять років.
Малувато.
Кінґ Девід.
Давно не бачились. Радий тебе бачити.
- Знов. - Чим можу бути корисний?
Узагалі-то навпаки.
Це я можу бути корисний тобі.
- Мені? - Ато.
Я надам тобі привілей і честь
підписати Stackin' Hits Records зі мною контракт.
Вигідна ділова угода.
Мій адвокат якомога скоріше з вами зв'яжеться.
Не зрозумів.
Я тепер найбільш прослухуваний виконавець у світі.
- Он як? - Понад мільярд стрімів з моменту арешту.
І не лише в США, а по всьому світу.
Та що ти кажеш?
Як ти можеш цього не знати?
Йо, ну й прикол,
живи в ногу з часом, чувак. Де ти був?
Учи ази, Кінґ Девід.
Не брехатиму, це все якийсь сюр.
Клянуся, це все якийсь прикол.
Знаєш, як довго я чекав цієї миті?
Усе життя, чувак.
Я змалку хотів бути таким, як ти.
Ми всі тебе обожнювали.
Здуріти можна. Навіть мати казала, що я схожий на тебе, мов близнюк.
- Ти міг би бути мені батьком. - Можливо.
Ти з того ж кварталу, з того ж району.
Прикинь.
Я вже давно займаюся репом, Бі.
Іще змалку.
Але нікому не було діла.
Навіть моїй дівчині. Вона казала: «Ні, твоя музика – туфта».
Я вирішив здатися, от і все.
Я дивився на тебе і завжди хотів достукатися,
ти був на вершині, а я внизу.
Я ж казав, що потягну тебе з собою в пекло.
А потім не встиг кліпнути...
і сталася магія. Абракадабра.
На мене полюють усі лейбли,
хочуть підписати зі мною контракт.
Роблять моєму адвокатові відпадні бізнес-пропозиції
та угоди, про які можна тільки мріяти. Але я сказав: «Нахер їх».
Я хочу контракт з тобою.
Хочу працювати з твоїм Stackin' Hits Records. Разом.
Кажу тобі, ти міг би мене продюсувати,
типу я Фаррелл чи Тімбаленд.
Ми були б...
як Ліл Вейн і Birdman, кажу тобі.
Підпис, штамп, доставлено – і я твій, якщо ти згоден.
Не очікував, що я згадаю пісню Стіві Вандера?
Так. Усю пісню ти не слухав.
Ти точно не світло мого життя.
Я...
Я йду зі Stackin' Hits.
Що? Ти ж і є Stackin' Hits.
Я запускаю власний лейбл. Трохи дрібніший.
Над яким я матиму більше контролю і з яким зможу частіше бувати з сім'єю.
А найголовніше чи просто головне – зможу
зосередитися на музиці, повернутися...
До музики.
Зосередитися на музиці й повернутися до музики?
Що може бути важливіше за гроші?
Ти ж розоришся.
Так.
У наші дні увага – найцінніша валюта, Бі.
Підпишеш зі мною контракт – зірвеш найбільший куш в історії музики.
Подумай про це.
Не всі гроші добрі.
Та ну, чувак. Не дивися на мене так,
ніби я божевільний чи шмат лайна.
Я просто граю у вигадану вами, покидьками, гру.
Осідлай хвилю, поки не пізно. Будь на хвилі.
Мені це нецікаво.
Нецікаво?
Твою музику я не розкручу. Вона не для мене.
Що? Ти не хочеш підняти чорного на вершину?
А ти таки ненавидиш чорношкірих.
Пішов ти, старий вилупок. На хрін тебе, Бі.
Подумай про це.
До викрадення до тебе нікому не було діла.
Усі забули про твою нікчемну дупу.
Я врятував твою кар'єру, чувак. Повернув тебе до життя.
Я. Ось чия це заслуга. Янґа Фелона.
І нічия більше. Нахер тебе!
Дарма я не викрав твого сина. І не застрелив...
Твоє щастя.
Ось чому твоя сучка в моєму списку відвідувань.
Пішов ти! Пішов ти, козел!
Ти без мене ніщо, тебе зробив я! І вас нахер!
Відчепіться від мене!
Амінь.
- У нас справді все буде добре? - Так, буде.
Усе буде прекрасно, усе буде розкішно.
Нам з тобою буде затишно.
Я серйозно.
- І я. - Прошу тебе. Мені не до жартів.
- У нас усе добре? - А в Джеймса Брауна?
А в Баррі Вайта? А в Ел Ґріна?
Ах ти ж!
- А в Арети Франклін? - В Арети Франклін?
А в Трея Кінґа?
Що ж...
Приємно познайомитися.
- Це моя дружина Пем. - Вітаю.
Мого сина Трея ви знаєте. Трей каже, ти майбутня зірка.
Приємно з вами всіма познайомитися.
Це мій піаніст, Рікі.
- Як життя, Рік? - Дуже приємно.
«Сула...»
АРТИСТКА/СПІВАЧКА
«Сула Джені Зіммі».
Правильно. Мати любила Тоні Моррісон і Зору Ніл Герстон.
«Найблакитніші очі» – мій улюблений роман.
Бачу, ти з дуже начитаної родини.
Не те щоб. Батько був перекотиполем.
Як у пісні Temptations.
Я росла в музичному середовищі.
Співаки, композитори, музиканти.
Пісню, яку я вам заспіваю, написала я.
Добре. Ти маєш псевдонім?
Сула, велика «У», Сінґ.
А що означає «У»?
«Уміє».
Ясно, Сула «Вміє» Сінґ.
Якщо так тебе звуть, краще б ти вміла співати.
Самі зараз почуєте.
Почуймо ж.
Давай.
Давай, давай.
І церква скаже...
Амінь, амінь.
Амінь. Отже, Суло...
Бачу, ти таки вмієш...
співати.
А як називається пісня?
«З раю в пекло».
Ти віриш у себе, Суло?
- Так. - А в мене віриш?
- Так. - А віриш у свій успіх?
- Так. - Віриш у важкі часи?
Бо вони будуть.
З добрим часом прийдуть і важкі.
З успіхом прийдуть важкі часи. З грошима прийдуть важкі часи.
А з ними й хаос.
Ти витримаєш хаос? Витримаєш гроші?
Витримаєш успіх? Витримаєш невдачі?
Витримаєш коханців? Витримаєш меми?
Витримаєш усе, що буде поміж цим?
Ось що я хочу в тебе спитати. Ти це витримаєш?
Так.
Я тобі вірю.
- Трею. - Думаю, підемо завтра в студію.
- Ти готова? - Містере Кінґ, я народилася готова.
Стоп. Ми не обговорили мою частку, тату.
- Це ж я її знайшов. - Твою частку?
Поговори з сином, Пем.
Обговоримо, коли я стану співголовою правління
нашого нового лейблу.
- Сімейний бізнес. - Мені до вподоби. Сімейний бізнес.
«З раю в пекло».
До роботи.
Переклад субтитрів: Аліє Бекірова