Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Precis där.
baserad på en sann historia
O'LEARY & BRIGHT ENTREPRENÖRER
- Väntar du nån? - Nej.
Hej. Förlåt att jag stör er.
- Är en av er John O'Leary? - Jag är John.
Mr O'Leary. Jag heter Deanna Rocco...
- Förlåt. - Det är okej.
Jag gör handslag, knogar. High five.
Hur kan jag hjälpa dig?
Jag har en scouttrupp. Jag är en scoutmamma.
Jag hörde vad som hände med dig.
Vad menar du?
Olyckan när du var liten.
Hur du återhämtade dig och blev framgångsrik byggare, och...
Mina tjejer skulle bli inspirerade
om du pratade med dem.
Om vad?
Jag brände ner min familjs hus.
Förlåt. Vi väntar på dig.
- Okej. - Ja, okej.
Hej. Jag heter John.
O'Leary.
John O'Leary.
I er ålder
blev jag bränd över hela kroppen i en olycka.
Jag brände också ner min familjs hus.
Jag var på sjukhuset i fem månader, men jag återhämtade mig.
Jag har ärr, men...
För det mesta... mår jag bra.
Tack.
Frågor till mr O'Leary?
Oj.
Okej. Ja?
Hur gjorde du det?
Jag lekte med bensin.
Gör det ont?
Nej.
Det är lite obehagligt, men...
Jag mår rätt bra.
Skulle du ändra det om du kunde?
Vad menar du?
Om du kunde gå tillbaka och göra det ogjort, skulle du göra det?
Var uppmärksam.
Förlåt, mrs Whitaker.
Varför tittar du på klockan?
Du kan berätta.
Cards-matchen börjar.
Det är National League Championship-serien.
- Varsågod. - Tack.
- Öva. - Okej.
Denny, har du tallrikarna?
- Ja, jag har dem. - Okej.
Flytta er. Undan. Förlåt, ursäkta mig.
Hej, unge man.
Vart ska du utan att berätta ställningen?
Det är 0-0.
Tudor slog ut första slagmannen.
Pappa och jag går ut, vi beställde pizza.
Var hemma kl. 17.00, okej?
Var försiktig på cykeln.
Inga tricks. Cykla inte i trafiken.
Jag vet, mamma.
Och en sak till.
- Vi älskar dig. - Älskar er också.
Det är er första klubb, han var 10 och 12.
Coleman slår en strike.
Och där har vi Dravecky.
Kom före slagmännen förra gången och före Coleman här.
Han är tuff, och han har visat det förut.
Och här är kastet.
En sving och en miss.
- Kastet gick förbi. - Strike två.
För er som precis gjort oss sällskap är jag Jack Buck,
och vi är här i första inningen
av match 6 i NLCS här på Busch Stadium.
Ett nytt kast på väg. En sving och en miss.
Han slog ut honom.
Jag växte upp i St. Louis, Missouri,
en kvart från Busch Stadium.
Baserad på boken On Fire av JOHN O'LEARY
Och om det är nåt som folk från St. Louis älskar,
är det Cardinals baseboll.
Coleman i serien...
Och hela säsongen, var rösten vi väntade på
den legendariska Hall of Fame-kommentatorn,
Jack Buck.
En sving och en miss.
Han var min barndoms soundtrack.
Sätt på lite mer.
- Det är min tur. - Jag fixar det.
- Är du redo? - Min tur.
Se upp.
- Det är min tur. - Redo?
Häftigt!
En stor en.
Vi gör om det.
- En till. - Hämta tändstickorna.
- Min tur. - Kom igen.
Förlåt.
- Se upp, se upp. - Vänta lite.
Jag sätter ner bensinen.
- Vi backar. - Kör.
- Oj. - Jösses.
- Låt mig prova. - Häftigt.
- Den var bäst. - Vad gör ni?
- Stick, tönt. - Han kan titta.
Om du berättar för nån, är du död, förstått?
- Kom. Vi gör en till. - Ja.
- Häll. - Det räcker.
- Se upp. - Det räcker.
Jag tänder.
Okej, kom igen.
Oj.
- Det var galet. - Coolt.
- Får jag prova? - Nej.
- Gå bara hem. - Stick.
- Gå härifrån. - Nu räcker det.
- Gå härifrån. - Stick.
En ute och Tudor kastar, det blir en sving och en miss.
Ett långsamt kast, första striken.
Publiken vill verkligen se Leonard klara sig dåligt.
De hejar som Giant-publiken gjorde med Ozzie på Candlestick.
Oj, det hettar till.
Pendleton, bakom basen.
Cardinals letar efter dubbelspelsbollen.
BENSIN
Här ett kast till första.
Vad gör du då, lilla Chester?
Kalla mig inte det.
Okej, jösses, förlåt.
Vad gör du då?
- Inget. - Strunt samma.
Giants leder serien, tre matcher mot två.
Ännu ett kast till första och han kom precis tillbaka.
Det var nära.
Mitchell hängde i luften ett tag.
Bollen kom inte fram till Lindeman snabbt.
Tag var sen, det var nära.
Strike ett på Leonard.
Mitchell, ännu en ganska medelmåttig ledning först.
Thompson utslagen, Mitchell gör en singel.
Tudor kliver av, Mitchell går till högen.
Och sen kommer han tillbaka.
John Kibler först, Montague i andra, Dave Pallone i tredje.
Vad menar du?
Om du kunde gå tillbaka
och göra det ogjort, skulle du göra det?
Ja.
Det skulle jag absolut.
Okej, tjejer, vad gör vi när vi brinner?
Stanna, ligg ner och rulla.
Mycket bra. Jag?
Jag sprang bara.
En sving och en miss.
Mamma, pappa! Hjälp!
Hjälp!
Jag bad för en hjälte, för en frälsare.
Och det var då jag såg Jim.
Milde tid!
Jag tänkte: "Han hatar mig.
Han torterar mig. Inte han."
Hjälp.
Men den dagen var han den rätta.
Han kvävde elden och räddade mitt liv.
Ytterdörren, spring!
Få ut Laura och Cadey!
- John. Somna inte. - Det är okej.
Somna inte. Stanna hos mig.
Vakna! Du får inte sova.
- Jag måste ringa larmcentralen. - Det ordnar sig.
Jag vill dö.
Säg inte så.
Snälla, döda mig.
Säg inte så.
Jag tänkte: "Okej, Susie går."
Systern jag gjorde jordnötsmackor till,
med Tabasco, när hon inte såg.
Larmcentralen, hej.
Jag gav henne tillåtelse att göra det hon alltid velat göra.
Det kommer att bli bra.
I chock såg jag vår lillasyster komma springande genom röken,
titta mig rakt i ögonen,
tog ett andetag, och...
Jag ville dö,
men min lillasyster riskerade livet för att rädda mig.
Tre gånger hämtade hon vatten och kastade det i ansiktet på mig.
Hallå. Vad gör du?
Du kan inte gå tillbaka dit!
Titta till barnen!
Är det nån annan i huset?
Vi behöver förstärkning.
Kolla vattentrycket!
Backa!
Så där!
Ta fönstren på västra sidan.
Vi behöver mer!
Nåd AMBULANS
Gör plats!
Ta hit honom!
Vi tar av kläderna omedelbart.
- Ett, två, tre! - Okej. Bra.
Kolla hans vitalparametrar.
Kolla den där artären.
Grav rökinhalering.
Trolig skada på stämbanden.
Medicinera smärtan snarast.
Hur ser det ut?
- Kan du kolla hans värden? - Vad är pulsen?
- John, mår du bra? - Ett-tolv.
- Sväller. - Du är en mästare.
- Gav du morfin? - Påbörjar dropp.
- Kan du kolla hans arm? - Här borta.
Tredje gradens,
- han måste opereras... - Du klarar dig.
- ...direkt. - Absolut.
- Okej. Tillbaka. - Dropp för smärtan.
Du kommer att klara dig.
Jag ska klippa av dig kläderna och tvätta dig.
Var är min son?
Var är John O'Leary?
Det är min pappa.
Mr O'Leary, du får inte vara här.
Låt mig se min son.
Vi måste påbörja dropp mot smärtan.
Stålsätt dig.
Vad är pulsen?
Förhöjd.
Där är du, din lilla apa.
Hans andning är ojämn.
Förbered syrgasen.
Pappa är här.
Jag älskar dig.
Jag älskar dig så mycket. Det kan du inte göra nåt åt,
- Ingen familj, tack. - Sir, vi måste jobba nu.
Jag älskar dig, John.
Inte för tajt.
Vi behöver syre här.
Andas bara.
Vad är hans puls?
Pappa!
Jim.
Låt mig se dig.
Han var så varm, trodde det skulle gå genom mina kläder.
Du var duktig, älskling.
Men jag släppte honom aldrig, jag lovar.
- Vi vet. - Mr O'Leary.
- Doktorn är här. - Okej.
Vi tar honom till den första operationen så fort han förberetts.
Hur illa är det?
Han har brännskador på 100 % av kroppen.
Åttiosju procent är tredje graden.
Kombinerat med hans rökskadade lungor, tror jag...
Säger du att hans odds är 50/50?
Mrs O'Leary, jag ska inte ljuga.
Han har mindre än en procents chans att överleva.
Jag beklagar verkligen. Ursäkta.
Nej. Vänta. Vänta, vänta.
Jag älskar dig, min lilla pojke.
Jag älskar dig.
- Mamma? - Ja?
Kommer jag att dö?
Det är inte upp till mig, älskling.
Det är upp till dig.
Vill du dö?
Nej, jag vill inte dö.
Jag vill leva.
Okej.
Då måste du slåss, slåss som du aldrig gjort förut.
Och ta Guds hand och gå med honom.
Och pappa och jag ska vara med dig hela vägen.
Hör du mig?
Vi måste operera honom.
Det är upp till dig.
Han är tydligen bara nio år gammal.
Så hemskt.
Ja, han blev bränd på precis hela kroppen.
Jösses. Är det en pojke från trakten?
Bara en liten pojke som lekte med tändstickor.
- Spelade baseball med vår son. - Klarar han sig?
- Stort Cards-fan. - De tror inte det.
Så fruktansvärt.
Han klarar sig inte genom natten.
Hej, grabben.
Grabben, lyssna på mig.
Du överlever.
Förstår du? Du kommer att överleva.
Och när du kommer ut härifrån, ska vi fira.
Lyssnar du på mig?
Tja...
Fortsätt kämpa, grabben.
Låt mig hjälpa dig med rocken.
Tack.
Väldigt fint av dig att komma och träffa honom, mr Buck.
Var ärlig.
Klarar han sig?
Förlåt. Det finns...
...ingen chans.
Det är hans tid.
Mr Buck?
Sir. Det är sant att vi förlorar många patienter här.
Ibland känns det som fler än vi räddar.
För honom är det slutet av den sista inningen
och slaget är fullräknat,
men det blir ingen strikeout med mig.
Nej.
Mig kommer han inte förbi utan en kamp.
Varför just han?
Jag hörde honom välja att leva.
Han sa det högt så gott han kunde.
Jag är skyldig honom det,
att ge honom en chans att göra det.
- Lycka till, unge man. - Tack.
Och den får en strike.
En sak gillar jag med Viola,
när löparen inte leder på första basen,
bryr han sig inte om honom.
Förste slagman är på Cardinals för första gången.
1-1, slutet av fjärde, två bollar och en strike till Oquendo.
Första löparen, Peña.
Kör en poäng, kastar och återvänder.
Hrbek skickar bollen tillbaka till Viola.
Oquendo väntar.
Cards är bra idag.
Här är kastet. Löparen på väg, linjedriv!
Höger mittfält.
Peña går till tredje.
Första och tredje, ingen ut.
Cardinals har Bob Forsch, kastaren på plats.
Han är en bra slagman för en kastare.
Men Lawless kan ställa till med trubbel.
Kastet.
En hög flygboll till vänster, långt tillbaka på banan.
Den här bollen kan gå.
Hej, John.
Hur mår du?
Jag heter Roy Whitehorn,
du kan kalla mig syster Roy.
Jag ska ta väl hand om dig, okej?
Jag tror jag ska kalla dig "Pojken", som i Pojkundret.
Så här ska vi göra.
Vi måste byta alla dina bandage.
Jag ska vara ärlig, det kommer att göra ont,
men jag berättar hela tiden vad som händer.
Okej, så jag lyfter dig.
och vi sätter dig i rullstolen.
Det är okej. Du kan slappna av.
Jag har dig, kompis.
Jag har dig.
Det är okej.
Jag har Batmobilen redo åt dig.
Kom igen.
Så där.
BADKARSRUM
Det första vi måste göra är att lägga dig i badkaret.
Vi måste rengöra såren.
- Nu kör vi, Pojkundret. - Hej, John.
Vattnet är inte för kallt.
Inte för varmt.
Andas bara.
- Det blir bra. - Okej, det blir bra.
Men vi måste tvätta dig.
Jag vet att det gör ont,
vi ska ta av dina bandage.
John, det är okej.
Du är duktig.
Ja.
Okej.
De dåliga nyheterna?
Vi måste göra det här varje dag.
Men de goda nyheterna är att du får träffa mig varje dag.
Jag lämnar dig inte ensam.
Det här är dr Ayvazian.
Säg till honom om du har problem.
Så ses vi imorgon.
Vila nu, pojken.
Han är tillbaka.
Syster Roy sa att du var jättemodig.
Denny, han vill ha tavlan.
Jag visste att du skulle vara modig.
Vad är det, raring?
VA
VARFÖR JAG
Jag vet inte, John.
Jag vet inte.
SAINT LOUIS UNIVERSITET
Oj. Hon gör masken.
Drick, drick,
drick, drick, drick, drick!
Åh, ja!
Vem är den killen?
John O'Leary.
Jag har aldrig sett nån dricka så mycket på en gång.
Det kommer du aldrig att göra. Han är en legend här.
Vad pluggar han?
Drickande.
O'Leary.
Läget?
Du måste vara varm.
Va?
Är du inte varm?
Titta vem som pratar.
Kom du från en begravning?
Ja.
Oj. Jag...
Jag bara...
Det är superopassande.
Jag borde inte skämta om det.
Jag beklagar sorgen.
Lugn, jag skojar bara.
Jag var på mina morföräldrars e bröllopsdag.
Inte en begravning.
Nej. Men det var ett riktigt partaj.
Jag heter John.
Beth.
Gillar du att dansa, Beth?
Nej, John. Det gör jag inte.
Okej.
Men det ska jag.
Okej.
- Klassiskt. - Aldrig gjort det.
- Klassiskt. - Förlåt...
Varför inte?
Vad pluggar du?
Jag ska bli arbetsterapeut.
Arbetsterapeut?
Jag har känt några.
Du är sötare än dem.
De jag träffade var rätt...
...rätt elaka.
Var superelaka, nu när jag tänker på det.
Dansa med mig.
Verkligen?
Du gillade inte att dansa.
- Jag älskar att dansa. - Verkligen?
Jag gillar inte att göra det inför andra.
Det är bra,
för du suger faktiskt.
Jaså?
Ja.
Riktigt dåligt faktiskt.
Faktiskt tragiskt.
Tragiskt?
Kanske det värsta jag nånsin sett.
Allvarligt?
Jag har ett anatomiprov på måndag kl. 08.00.
- Tidigt. - Ja.
Så jag borde nog...
Okej.
Ja.
Trevligt att träffas, John.
Du med.
Du är kul att prata med.
Det här är min byggnad.
Så...
Vi ses på campus.
Ja.
Fick du inte numret?
Vad är poängen?
Hon är snygg, och du gillar henne.
Det är din åsikt.
Du har aldrig lämnat en fest tidigt.
Ärligt talat, ganska skrämmande.
Hon gillar dig också.
Allvarligt, varför skulle en sån tjej vilja ha mig?
Du skämtar, va?
Allvar. Hon kan få vilken kille som helst på campus,
men hon väljer mig?
Jag menar allvar. Du måste bjuda ut henne.
Det lär inte hända.
Din drömtjej, och du säger nej.
Jag försöker fokusera här.
Ja. Hur gick det, tuffing?
Vakna, grabben.
Det är jag igen.
Lyssna på mig.
Du kommer att överleva.
Uppfattat?
Du kommer att överleva.
Och när du kommer härifrån,
ska vi fira.
Vi kallar det John O'Leary-dagen på stadion.
Jag kan hjälpa dig med rocken.
Tack så mycket.
Tack för att du kom.
Du anar inte hur mycket han beundrar dig.
Jag fattar inte att du kom hit två gånger.
Vi ses imorgon.
Gör mig en tjänst.
Se till att han lyssnar på matchen ikväll.
Jag vill skicka ett speciellt hej ikväll
till en viss ung man som ligger på sjukhuset.
Han heter John O'Leary.
Han sa ditt namn, John.
Vad sägs om det, lille Chester?
Han kämpar för sitt liv.
Men vi på Cardinals vet att han kommer att klara sig.
Han är en tuff liten kille.
Fortsätt kämpa, unge man,
för vi längtar efter att ha dig här nere.
Ozzie tar en låg, utanför.
Vad sägs om det?
Jack Buck på radion.
Slagmannen träffar den så hårt
att han sträcker upp handen och pang, den träffar honom i näsan.
Men folk sa inte: "Oj", de sa: "Jippi!"
Vad är det, älskling?
Vänta.
Vad behöver du?
I...
MITT...
A...
N...
S?
MITT ANSIKTE
"Mitt ansikte."
Ditt... Nej.
Ditt ansikte.
Oroa dig inte, raring.
Du ser precis ut som du alltid gjorde,
med många bandage runt ansiktet.
Ja?
Vänta. Jag ska visa dig.
Ge mig din sminkspegel.
Jag får inte ha smink.
Amy, spegeln. Nu.
Tack.
Vi pratar om det här senare.
Okej.
Titta på det här.
Vänta.
Vänta. Vi får ta av bandaget idag.
Där. Okej.
Du kan öppna ögonen.
John, öppna ögonen. Ditt ansikte är okej. Titta.
Titta, älskling.
Det är okej. Titta i spegeln.
Mamma, han log.
Jag vet.
Titta på det vackra leendet på en vacker pojke.
Hur?
Jag vet inte hur, men där är det.
Ditt ansikte är okej.
Det kanske är ett mirakel.
Så där, Pojken.
Så där.
Nu går vi.
Vi fixar det.
Gå.
Du vet att du slösar bort din tid.
Sist jag kollade var det min tid att slösa bort.
Kom igen.
Jag kommer aldrig att gå igen.
Lyssna på mig.
Du kommer att gå igen,
så vänj dig vid det.
Men oroa dig inte, jag går med dig.
Och sist jag kollade
är jag mycket större, så du måste göra som jag säger.
Jag kan inte lista ut om du är galen eller bara elak.
Det kan vara både och.
Det är min pojke.
Mamma, titta.
Stirra inte.
Kan vi gå tillbaka till rummet nu?
Ja, självklart.
Förråd
Okej, Pojken.
Vi går in här.
Vi har en plan för att få dig att gå igen.
Var inte rädd.
Nu kör vi.
Vi måste träna knäna.
Vi kan inte låta senorna stelna.
Här inne kan ingen
där ute höra dig.
Ingen kan höra dig skrika.
Ingen hörde oss.
När vi börjar träna knäet
släpper du bara loss.
Då kör vi.
Okej, bit på den.
Det är okej, älskling.
Mamma?
Hej.
Hej, älskling.
Hej.
Varför gråter du?
John,
kompis, vi har nåt att berätta för dig.
Den senaste operationen gick riktigt bra.
Ett steg närmare att komma hem.
Men, John, de...
De var tvungna att ta bort dina fingrar.
Vad?
Branden skadade dem för mycket,
och de kunde inte räddas...
Infektionen började ta över och
de tog bort dina fingrar.
Kommer de att växa ut igen?
Nej, de växer inte ut igen.
Hur vet du det?
Fingernaglar växer ut igen.
Tånaglar, till och med hår växer ut igen.
Hur vet du det?
Det gör de bara inte, John.
Hur ska jag kasta en baseboll?
Eller skriva?
- Eller göra nåt? - Åh.
Varför lät ni dem?
Ni älskar mig inte!
- Varför lät ni dem? - Gå inte upp.
- John! - Älskling.
John, John...
Lugn, kompis.
- Ni är så elaka. - Nej, Colleen. Nej.
Snälla, vi fixar det.
Kom igen, John.
Älskling, vi älskar dig.
Okej.
Dagens fråga.
Vilken person spelade störst roll för pojkens återhämtning?
Du, doktorn, uppenbarligen.
Nej, inte jag.
Jag fattar, det är en trickfråga.
Det är han,
pojken själv.
Hans vilja att leva.
Det är väldigt viktigt,
men nej. Lavelle!
Vill du komma hit ett ögonblick?
Den vanligaste dödsorsaken hos brännoffer är infektion.
Det hade räckt med en enda bakterie för att döda unge mr O'Leary.
Vi har läkare, kirurger, sjuksköterskor.
Men den viktigaste personen i allt detta
är du, Lavelle.
Genom att hålla rummet rent
och bakteriefritt,
höll du pojken vid liv.
Tack.
Okej, underläkare. John, vi ses senare.
Jag måste be om löneförhöjning.
Så där, Pojken.
Där har vi det.
Ett steg i taget.
Du klarar det.
Jag vill ha förrådet idag.
Det står inte på schemat förrän imorgon.
Jag har inget emot smärtan.
Så länge det får mig hem och bort från dig, Roy.
Då går vi, Pojken.
Jag vill att du tänker på nåt
och lova mig att du minns vad jag kommer att säga.
Jag lovar.
Du kommer att möta utmaningar,
men du kan fortfarande göra nästan allt.
Du kanske inte kan spela baseboll, men du kan äga ett lag eller bli manager.
När jag först kom för att träffa dig,
sa de att du inte hade en chans.
Noll. Du skulle inte klara dig.
Det visste jag inte.
De flesta avskrev dig.
Men här är du.
Du gjorde det.
Låt ingen avfärda dig igen.
Speciellt inte du,
du själv. Uppfattat?
Ja.
Var är min son?
Var är John O'Leary?
Jag svär, den mannen borde ha varit på tv.
Kom igen, allihop.
Gail, kom och hämta champagne.
Jag har champagne, livräddare.
Mr Buck.
Kul att se dig.
John, är du redo att fira?
Får jag champagne?
Du kan ta ett glas eller två. Vill du ha en cigarett?
Nej. Du får inte champagne. Det här är för alla andra.
Jag ska lämna er ifred. Vi ses på planen, grabben.
Tack, mr Buck.
Din mamma kommer att gråta. Det vet du väl?
Jag är så stolt över dig.
Du gjorde det.
Är du redo, Pojken? Idag är vår stora dag.
Nej, nej.
Idag måste jag köra ut dig. Det är lagen.
- Allvarligt? - Ja.
Det är du som alltid tjatar på mig att gå upp och gå.
Vet du vad? Idag följer vi reglerna.
Jag tror inte att det finns några regler.
Jag tror att du bara hittade ett sista sätt att tortera mig.
Kan vara både och.
Ja!
Jag är så stolt!
Ja!
Jag kommer att sakna dig.
Så mycket.
Lille Chester. Kolla.
Hela grannskapet är här.
Vi har saknat DIG
Oj. Det ser fint ut.
Brandmännen räddade en del och resten byggde vi till.
Bra jobbat, JOHN! Välkommen HEM
Välkommen hem.
VÄLKOMMEN HEM, JOHN. VI HAR SAKNAT DIG!
BORTA BRA, MEN HEMMA BÄST VÄLKOMMEN TILLBAKA!
Hallå. Hämta rullstolen.
Gino är underbar även Ozzie men John O'Leary, min HJÄLTE är Du!
Du ser så bra ut.
Fem månader.
Vi tackar dig, Herre, inte bara för gåvan av Johns liv,
utan för att du förde oss samman som en familj.
Vi är tacksamma och vi vet att det är tack vare din nåd.
Vi tackar dig. Genom Kristus vår Herre, amen.
- Amen. - Okej.
Hugg in.
Ät nu, er mat blir kall.
Älskling, vill du handmata honom resten av livet?
Jag vet inte.
Jag antar inte det. Nej.
Låt honom bara äta.
Jag sa till spelarna att du kommer in, de ser fram emot att träffa dig.
Hej, mina herrar.
Det här är den unge mannen jag har berättat om, John O'Leary!
John O'Leary, det här är Ozzie Smith.
Hur är det, grabben?
Jag har hört mycket om dig.
Säg hej, killar.
Hej.
Trevligt att träffas.
Han är en modig liten unge.
Tack.
Oj.
Kolla in JumboTron.
VÄLKOMMEN TILL JOHN O'LEARY-DAGEN
Det här är ju fantastiskt. Tack.
Vad sägs? Ett varv runt planen?
Okej, men gå inte för fort.
Nonsens.
En far ska ta sin son runt baserna.
Verkligen?
Okej.
Vad sägs om det här?
Oj. Vinka till publiken.
Här är vi, pojkar.
Hej.
Ja.
Då kör vi.
Nu kör vi, min son.
Ge honom en high five.
Ta med honom, pojkar.
Heja Chester!
Rör vid den.
Där, ser du?
Är det inte fantastiskt, pappa? Är det inte toppen?
Det är det verkligen.
Kommer hem. Glider in. Där har vi honom.
- Hem. - Ja!
Kom igen, sitt bredvid mig.
Oj.
Jösses.
Det här är Kristy. Hon tar hand om dig.
Säg till om du behöver nåt.
Här är några Cracker Jacks,
en läsk och några souvenirer.
Tack.
Var är mamma?
Tredje basen. Där nere.
De kan se dig.
Okej.
Standby.
Dags att jobba.
Om tre, två, ett.
Välkomna till Busch Stadium
den här vackra vårdagen.
Idag är dagen vi alla har väntat på.
Det är John O'Leary-dagen på stadion.
Efter en lång kamp på sjukhuset mår min vän bra nog
att vara med oss idag.
Faktum är att denna modiga unga man sitter bredvid mig.
Har du roligt?
Bara så ni vet så nickar han.
Och här kommer det första kastet.
En sido-foul boll.
Tror du att laget kan ge oss en världsserie i år?
- Ja. - Där har ni det.
Vi är i bra form.
Willie slår en åt höger. Fair boll.
Strawberry. Starkt kast.
Men ingen chans att det når den snabbfotade McGee.
BESÖKARE 3 6 1 - HEMMA 4 8 2
Mr Buck...
Tack så mycket för det här.
Det är en dag som ingen av oss nånsin kommer att glömma.
Det var ett nöje.
Hur mår han?
Ganska bra.
Han äter själv och tar sig runt i huset.
Det enda problemet är
att han inte kan skriva än.
Inte?
Löftet om att få börja skolan igen
är nog inte så lockande som jag trodde.
En på, en ute, Hrbek slår.
Kastet till den vänsterhänta slagmannen en hög kurvboll, slag ett.
Vad ska Hrbek göra mot vänsterhänt-kastning?
Han vill inte dras med av bollen...
Hej, mrs Whitaker.
Hur står det till?
Tack för att du kom. Kom in.
Hur går det?
Vi får se.
John?
Hej, John, trevligt att se dig igen.
Varför är hon här?
Det är onsdag och dags för din lektion.
Vill du att jag ska ta en pianolektion?
Inte den tonen, unge man.
Skojar du?
John,
jag vet inte vem du tror att du är, men mina barn tar pianolektioner.
Och dina är varje onsdag klockan fyra.
Om du tror att du är speciell
och inte behöver följa samma regler
som alla i det här huset måste följa,
föreslår jag att du går in dit. Nu.
Hrbek kastar och missar. Han är i hålet, springer mot två.
Vi tar det lite i taget.
En del saker får du lära om.
Oj!
Signerad av Ozzie Smith!
Till John - Lycka till!
Det finns ett kort.
Vad står det?
"Om du vill ha en andra baseboll,
behöver du bara skriva ett tackkort
till mannen som gav dig denna.
Din vän, Jack Buck!"
Ge mig papper och penna!
Papper, penna!
- Nu kör vi. - Hämta!
- Uppfattat. - Tack!
Ska vi försöka med två händer?
Här, vänta.
Så där.
Där.
John, det här är så bra.
Tack.
Så där.
"Till John, bästa hälsningar, Stan Musial."
Titta.
"Om du vill ha en tredje baseboll,
behöver du bara skriva ett tackkort
till mannen som signade den andra.
Din vän, Jack Buck."
Kom igen, John! Tyler och Cadey är här.
- Vi går och simmar. - Okej.
Hjälp, de blöter ner oss!
Oj.
John, hjälp oss!
Ta dem!
Kom igen, O'Leary.
- Snyggt. - Snyggt!
- Fortsätt! - Du är bra.
Se på dig.
Tar dig nästa gång.
- Hej. - Hej.
Vilken trevlig överraskning.
- Ja. - Är allt okej?
Ja, jag vill bara prata.
Så jag tänkte...
Gjorde det ont?
- Det var ett skämt. - Ja.
Har aldrig varit bra på att skämta.
Nej, du var jätterolig. Jag förstod bara inte.
Neil Diamond kommer till stan på turné. Vill du gå?
Visst, det låter kul.
Vem mer ska med?
Jag menade bara du och jag, på en dejt.
John, jag...
Jag tror att det tåget redan har gått.
Kanske när vi först träffades, men...
Du är en av av de jag tycker bäst om.
Jag älskar dig, men...
Som en bror.
Jag är ledsen.
Nej, det är okej.
Okej.
Jag borde nog gå tillbaka till lektionen...
- Ja. - ...jobba.
- Allt sånt. - Allt sånt.
Okej. Vi ses väl på campus?
Ja, självklart.
Okej.
Du, John.
Varför bjöd du inte ut mig kvällen vi träffades?
Det kändes verkligen som att du gillade mig.
Trodde att du inte ville.
Vad?
Varför?
John.
Underskatta mig aldrig på det sättet igen.
Vad är det med dig?
Jag har redan fyra systrar.
Tack för att du redde ut det.
Jag tog ditt råd och bjöd ut Beth.
Jag gav dig det rådet för ett år sen.
Det gick visst inte så bra.
Jag vet inte vad jag inbillade mig.
Jag visste det.
Jag har fått nog.
Av vadå?
Allt. Kärlek, relationer.
Mitt hjärta är stängt för affärer.
Har du nånsin varit på en dejt?
En enda dejt?
Gick du ens på din bal?
Har du en poäng?
Att du avsvär dig kärleken är lite som att jag skulle säga:
"Det räcker.
Jag har fått nog av att segla runt jorden själv."
Att jag aldrig ens har varit på en båt är poängen.
Jag fattar.
Innan du lägger ner seglandet,
tycker du inte att du borde prova några jollar?
Nej.
Jag är klar.
Jag försökte.
Tack, Red.
- Tack. - Okej, kompis. Varsågod.
- Ha det bra. - Ja.
Hur mår du?
Om din mamma skäller på mig för att ha spillt chili på tröjan,
är jag i trubbel. Kan inte klaga.
Hur är college?
Betygen är faktiskt okej.
Det ryktas att jag kanske klarar mig och tar examen.
Mirakel sker.
Otroligt. Och chockerande.
Förutom betygen, hur är livet?
Det är okej.
När vi visste
att du skulle överleva branden och komma hem,
vet du vad jag bad om för dig?
Samma som jag gjorde?
Att jag skulle kunna spela shortstop för Cards?
- Det stämmer. - Självklart.
Nej, jag bara... Jag ville att du skulle bli som vanligt.
Som när du sprang genom köket
med din lilla lugg som flaxade, så glad.
Det var det jag ville.
Och när du faktiskt kom hem,
var det kämpigt för att...
Antingen skulle jag tillbringa hela mitt liv upprörd över
att vår perfekta lilla värld var borta,
eller så var jag tvungen att omdefiniera vad det innebar
att leva ett perfekt liv.
Jag måste säga dig,
jag älskar vårt liv. Jag älskar mitt liv.
Varför berättar du det här?
När Parkinsons tar saker ifrån mig,
så påminner det mig om nåt du lärde mig på sjukhuset.
Du skämtar.
Har jag lärt dig nåt?
Vad?
Du kan inte alltid välja vägen du går,
men du kan välja hur du går den.
Så när det inte går som du vill,
om du fokuserar på att älska det liv du lever just nu,
och inte det liv du tror att du kunde eller borde ha haft,
då har du hittat hem.
Kom.
- Ge mig den. - Tack.
Du kan få ut 160 000 km till
om du tar hand om den.
Den ställer bara till med förtret.
Sluta tänka på vad den ställer till med
och börja tänka på vad den behöver från dig.
Okej?
Ta det försiktigt, behandla den lite bättre, investera i den.
Du blir förvånad över vad du får tillbaka.
Vad pratar vi om här?
Jag vet inte.
Kul att se dig.
Du också, kompis.
Ja!
Okej!
Jag fixar det.
- Titta på det här. - Kom igen.
- Jag älskar det! - Kom igen!
- Ja. - Kom igen.
Det är okej.
Jag var bättre.
- Du var duktig. - Jag var duktig.
Det är stridsord.
Kom igen, Beth.
- Kom igen. - Bowlingmästaren.
- Aldrig. - Oj!
Snyggt.
Hon bowlar som om hon dansar.
Ja.
Det var ingen komplimang.
John, berätta historien om din pappa. Den på sjukhuset.
Nej, det är inte rätt tillfälle.
Det är exakt rätt tillfälle.
Du berättar så bra.
Okej.
En söndag kom vi hem
och han sa åt mig att byta om efter kyrkan,
men istället går jag ut och spelar fotboll.
Och jag gör dem så leriga att de är förstörda.
Han tar min cykel och ger mig utegångsförbud i två veckor.
Jag bestämde mig för att höja insatsen.
Jag brände ner hans förbaskade hus.
Det är bokstavligen aska.
Jag är på sjukhuset
och jag hör honom komma.
"Var är John O'Leary?"
Han stampade i korridoren.
"Var är min son?"
Kom igen, älskling.
Jag hör honom komma.
Tittar upp på honom och väntar på att smällen ska landa.
Och det slår mig.
Ingen berättade för honom.
Jag lever just nu för att ingen berättade för mannen
att hans hus brann upp och det var mitt fel.
Så jag tänkte: "Om han inte vet,
kanske jag kan komma undan."
Okej, Mike. Din tur.
Kom igen, Mike.
Så, vad sa han egentligen?
Vem då?
Din pappa.
Du sa att han var snäll mot dig.
Vad sa han?
Jag älskar dig, min son.
Jag älskar dig.
Och det finns inget du kan göra åt det, hör du mig?
"Håll ut, kompis, du klarar dig." Såna grejer.
Ja!
Bra jobbat, Mike!
Oj!
Minnen
Det är så fint.
- Du är så rar. - Varsågod.
Här, ta min.
Vad kan det vara?
John O'Leary, ibland kan jag...
Vad är det?
Danslektioner.
10 DANSLEKTIONER
Ja!
Du kommer att behöva det.
Vad är det här?
Jen sa att du kämpade med din sjukgymnastik.
Jag vill hjälpa till.
Inget drickande för mig ikväll.
Bättre.
Den är full av energidryck.
Det är väldigt omtänksamt.
Och jag kom för att hjälpa dig att plugga.
Jag uppskattar det, men det är inget bokproblem.
Förhör, minneskort, inget hjälper.
Då är det bra att det inte är därför jag är här.
Är du säker på detta?
Tvärsäker.
Gör det du måste.
Jag vill inte skada dig.
Det gör du inte, jag är ganska tuff.
Okej.
Det första jag gör är att knäböja.
Det gör inte ont.
Fem sekunder...
- Okej. - Tror jag.
Om du vrider lite mer, blir du kiropraktor.
Det här kan göra lite ont, så...
Är du okej?
- Det är jättebra. - Bra.
Flytta på...
Din axelböjning.
- Håll den där en sekund. - Jag böjer.
Det här är höftabduktionen...
Tror jag.
Jag ska bara dra lite hårdare.
Är du okej?
Du faller för det varje gång.
John.
Det var den konstigaste studiegrupp jag nånsin varit med i.
Jag vet inte varför de tvingar oss att lära oss alla PT-grejer.
Går det är det tack vare dig.
Nej. Du föddes för det här.
Du också.
Förlåt.
- Jag tänkte inte. - Ingen fara.
Jag vet vad du menade.
Det är en tuff bana du valt.
Men jag pratar inte om vetenskapen eller anatomin.
Så om vad?
Efter att jag brännskadats,
hade jag sjukgymnastik i ett förråd.
Allvarligt?
Varför?
För min egen skull.
Och för de andra patienterna också, antar jag.
John.
Jag minns att jag tittade på dem och grät
och bad dem att sluta.
Jag kunde se min smärta i deras ögon.
De gjorde sitt jobb.
De gjorde det bra.
Poängen är
att du har hjärta för det.
Jag vet hur det ser ut, och du är enastående.
Vet du,
det är första gången jag hör dig prata om din olycka.
Varför pratar du inte?
Det ska inte definiera mig.
Det gör det inte.
Det är en del av dig, men det är inte den du är.
Och när jag ser på dig, ser jag...
...en god vän...
...festens mittpunkt...
...och en supercool kille.
De flesta är inte som du.
Är det därför du dricker så mycket?
Vad?
Du tycker inte ens om att dricka, det märks.
Du vill bara bli känd för nåt.
Säkert att du inte läser psykologi?
Jag känner dig bara.
Vill inte fastna i det förflutna.
Det är därför jag har känt dig i två år och aldrig sett dina armar.
Jag försöker se framåt.
Till det jag har framför.
Vad du än tycker är bäst.
Jessica Oakley.
Handelsprogrammet SAINT LOUIS UNIVERSITET
Avgångsår 1999
Matt Okuda.
Ja, kompis!
John O'Leary.
Ja!
Sean O'Malley.
Raring, hur mår du?
Bra. Jag mår bra.
Titta så stora de är.
- Hej. - Oj.
Älskling!
- Älskling. - Du gjorde det.
Tack.
John, Jack Buck är här.
Jag fattar inte att du kom.
Det här hade jag aldrig missat.
Jag vill inte tränga mig på.
Var inte dum.
Två minuter, sen är jag borta.
Absolut. Kan du...
- Ja. - Tack, pappa.
Hej.
Snacka om att slå oddsen.
Hörde jag rätt,
din far sa att du ska börja inom byggbranschen?
Nån sa en gång att jag kan göra vad jag vill.
Måste ha varit en smart kille.
Här...
Jag har med mig nåt.
"Jack Buck, 1987."
Det var året för olyckan.
"Baseball Hall of..."
Året då jag upptogs.
Det är din Hall of Fame-baseboll. Jag kan inte ta den här.
Du tar den inte. Den är en gåva.
Den betyder mycket för mig. Hoppas att den gör det för dig.
Jag vet inte vad jag ska säga.
Tack. Den är jättevacker.
Den är gjord av kristall.
Den är ovärderlig, försök att inte tappa den.
- Okej. - Här.
Tja...
Vi ses, grabben.
Mr Buck.
Allt du gjorde,
alla sjukhusbesök, de signerade bollarna,
dagen på stadion.
Jag vill nog veta,
varför jag?
Det verkade som om du behövde det.
Berätta varför
Min bil är på framsidan
Och jag sover med kläderna på...
Vi är officiellt i Colorado.
Hur hade du råd med bilen?
Den är hans pappas.
Han lät mig ta den för skidresan.
Den har inte ens kört 800 km.
Börjar du bli trött?
Jag klarar lite till.
- Mike, vad händer? - Mike!
Se upp!
Vänta!
Se upp!
- Är ni okej? - Jag tror det.
- Är alla okej? - Ja.
Milde tid!
Få oss av vägen!
- Kom igen! Gör nåt! - Jag försöker!
Pats, du måste köra! Bort!
- Kör! - Beth, kom igen!
- Okej. - Ut med er!
- Kör! - Se upp!
- Jag vet! - Knuffa!
Det kommer en lastbil.
Vi måste av vägen!
Inte ut för långt.
- Okej! - Fortsätt knuffa!
Vi är nästan framme.
Få bort oss!
John!
Det var nära ögat.
Patty, är du okej?
Det var nära ögat.
Kära nån.
Är du skadad?
Jag mår bra.
Tack gode Gud.
- Är du? - Nej, jag är okej.
Tack gode Gud.
Ja, jag är också okej.
Om nån bryr sig.
Kompis.
- Hörni. - Milde tid.
Kan vi ändå åka skidor?
Ja. Jacuzzi?
- Det blir kallt. - Ja, vi går in.
- Okej. - Den vinden.
Hej. God morgon.
- Det är det, eller hur? - Tack.
Jag var på väg till ert rum för att väcka er.
Ja, med kaffe. Tack.
Jösses. Men jag sov inte riktigt.
Inte jag heller.
Vart ska du?
Jag ska ringa pappa.
Han kommer att döda mig.
- Det var trevligt att känna dig. - Ja.
Lycka till.
TELEFON
Okej, sitt inte i sjön. Jag kommer.
Hallå?
Hej, pappa.
Ingen är skadad.
Men jag ville berätta att vi var med
om en olycka här i Colorado igår.
Säkert att ni är okej?
Ja, vi mår bra. Det är bara...
Din nya bil är illa tilltygad.
Glöm det, det är bara en bil. Vi lagar den.
Jag är bara glad att ni inte är skadade.
Behöver du få tag på en ny bil?
Nej, vi löser det.
Jag är så ledsen att det här hände.
John, jag ska berätta en sak,
och jag vill att du får in det i din tjocka skalle, okej?
Okej.
Jag älskar dig, min son. Det finns inget du kan göra åt det.
Jag älskar dig också, pappa.
Okej.
- Hej då. - Hej då.
O'LEARY & BRIGHT ENTREPRENÖRER
Vänner, romare, landsmän.
Välkomna till de första projekten i O'Leary & Bright's Byggfirma.
Eller, som det officiellt kommer att kallas, Majestätiska herrgården.
Se inuti.
Ta en hjälm, allihop.
Ja.
Det här måste vara källaren. Vem vill se den?
Jag gillar ett äventyr.
Häftigt. Damerna först?
Nej.
"Ut min blick i mörkret irrar, in i nattens djup han stirrar."
"Och en dröm min själ förvirrar, med onämnelig magi."
Allvarligt? Jag är imponerad.
Jag hade en Edgar Allan Poe-fas i gymnasiet.
Varde ljus.
Det finns ett jordgolv här nere.
Det visste jag inte.
Du gjorde alltså en noggrann företagsbesiktning?
Jag antar det.
Jösses. Är du okej?
Ja, ingen fara.
- Det är där. - Okej.
Vi duckar.
Hjälmarna var en bra idé.
Det är ganska läskigt.
Det finns en dörr här. Vi får se om vi kan öppna den.
Okej.
Det här är...
Aj.
Är du okej?
Ja. Bara en skråma.
Får jag fråga dig en sak?
Jag tror inte att du låter dig stoppas av ett nej.
Varför skulle en man som inte kan hålla en hammare välja att bli entreprenör?
Fråga om sex månader när vi är i konkurs.
Jag menar allvar.
Jag med.
Jag gillar att se såna här hus för vad de skulle kunna vara,
inte vad de är.
Eller så kanske...
...jag har nåt att bevisa.
Inte för mig.
Hej, mamma. Hur är det?
Jack Buck är på sjukhuset.
Oj, vad hände? Är det allvarligt?
Det är det nog om han är på intensiven.
Jag måste få ut virket till platsen,
men jag hälsar på när jag är i stan.
Jag är ledsen, John.
Ja, tack. Jag med.
Jag måste sluta.
Hej Jack! - Krya på dig John 'kid' O'leary
O'Leary!
Läget? Kul att ses.
- Där är han. - Mike, min bästis.
- Läget? - Hur mår du?
Gör en plan.
Vilken dag.
- Vad vill du ha? - Samma som han.
Senaste nytt ikväll, vi har fått veta att Jack Buck är död.
I årtionden var han rösten för St. Louis Cardinals
och en älskad medlem av vårt samhälle.
Berömd programledare var 77
Jack Buck var en prisbelönt programledare.
Han var en man av älskvärdhet, ära och värdighet.
Han dog i kväll på ett lokalt St. Louis-sjukhus.
- Han var 77... - Ja. En till sån.
Okej.
MISSOURI DELSTATSFÄNGELSE
Kliv fram.
Där borta.
Låt dem inte skrämma dig.
Ser de att du är rädd är du körd.
Vi har fyra vakter i rummet och flera till utanför dörren.
Är du redo?
Inte direkt.
De sa till mig när jag kom hit: "Låt dem inte se att du är rädd."
Men jag vill vara ärlig mot er.
Jag är livrädd.
Jag var rädd när er präst bad mig att komma.
Jag var rädd när jag körde hit och när jag gick in.
Jag var rädd på andra sidan.
Jag är rädd här.
Men nu när jag är här...
...vill jag inte vara nån annanstans.
Nu när det är ur vägen,
ska jag berätta lite om mig själv?
När jag var nio
såg jag några äldre barn göra nåt coolt,
leka med elden.
Jag var fem månader på brännskadeavdelningen.
Det var en lång återhämtning, och idag
lever jag i tacksamhet...
...även för de svåra sakerna.
Det är lätt för dig att säga.
Du kan gå härifrån när du vill.
Ja. Du har rätt. Det är en bra poäng.
Men jag vet hur det är att vara fast i ett litet rum som man inte kan lämna.
Jag vet hur det känns att tro att man antagligen kastat bort sitt liv.
Det måste finnas nåt ni är tacksamma för.
Vi provar nåt.
Kan nån av er berätta nåt som ni är tacksamma för
just på grund av er tid här?
Inte ett jäkla dugg.
Okej.
Ja, sir.
Jag kan dela med mig.
Låt mig se. Vad jag är tacksam för.
Luftkonditionering på sommaren. Värme på vintern.
Biblioteket.
- Ja. - Tvättservice. Nya vänner.
Tre måltider om dagen.
- Ja. - Tvål.
- Ja. - Tyngdlyftningsutrustningen.
En chans att gå till jobbet varje dag.
Japp.
Jag har Komvux här inne.
En säng, en kudde, en filt.
Och där ute hade jag varit död vid det här laget, så livet.
- Så sant. - Precis. Ja.
Förlåt, det är allt jag kan komma på.
Ja.
- Ja. - Ja.
- Säg som det är. - Grymt.
Vill du ha notan?
- Ja, tack. - Ja.
Kaffe? Mr O'Leary.
Så jobbsökandet ledde hit?
Ja. Tiggare kan inte vara kräsna.
Ledsen att vi inte hittade nåt på kontoret.
Nej, jag borde inte ha frågat.
Det fick mig att tänka på dig.
Jag kanske har en idé om hur vi kan jobba tillsammans.
Jag lyssnar.
En av scouttjejerna berättade för sin farbror om mig.
Han är präst på fängelset i Jefferson City.
Han bad mig prata med några av hans fångar.
Hur gick det?
Bättre än vad jag tror att du tror.
Definitivt bättre.
Och ryktet har spridits.
Sen dess har jag bokat sex presentationer till.
Några fjärdeklassare på en katolsk skola, Rotary-klubben.
Jag tror att det finns potential att hjälpa folk.
Men om jag ska göra det rätt, behöver jag hjälp.
Du kan jobba för mig.
Lönen blir inte hög,
och timmarna blir långa.
- Vill du starta ett företag? - Ja.
- Presentationer? - Ja.
Hoppas du blivit bättre på det.
Jag lovar, jag har övat.
Vad säger du?
Mr O'Leary, varför jag?
Inget av det här hade hänt om du inte hade bett mig prata med tjejerna.
Verkar lämpligt, eller hur?
Hej, snygging.
Mer kaffe?
Hur dålig är lönen?
Får jag låna dig lite?
Okej, ta en titt.
Det är ett tre dagars-uppehåll mellan Tampa och Orlando,
det är konstigt, men så är det.
Alabama Power har försökt boka mig, vi kan försöka lägga de där, men...
Det skulle spara på resorna.
Inte perfekt, men kan fungera.
Eller allt i nästa vecka.
- Ursäkta mig. - Min familjetid. Helig.
Och vi behöver ett större kontor.
Vad mer kan jag göra?
För ditt liv kan ha en fenomenal inverkan,
och det bästa väntar ännu.
Världsomfattande Teknik
Du, John.
Kom tillbaka.
Kom upp.
Hur många gånger har du talat här nu?
Ett dussin, åtminstone.
- Nitton. - Nitton.
Jag tröttnar inte på din historia.
Jag gillar biten med den stora sjuksköterskan.
Vad hette han?
Syster Roy?
Just det.
Vad hände med honom?
Ingen aning.
Han slutade kort därefter och vi tappade kontakten.
Det måste vara minst 24 år sen nu.
Vad var det han brukade säga till dig?
"Du kommer att gå igen, och jag kommer att gå med dig."
Kom igen, du kan bättre.
"Pojken, du kommer att gå igen, och jag kommer gå med dig."
Ja, det räcker fortfarande inte.
Det lät nog lite mer så här.
Pojken...
Du ska gå igen...
...och jag går med dig.
- Vad? - Se på dig.
Jag måste vara uppriktig.
Jag är förvånad att du gjorde nåt med ditt liv.
Förlåt, det lät inte bra.
Gjorde det inte?
Jag vet vad du menade.
Jag är glad att de hittade dig.
Jag har tänkt mycket på dig genom åren.
Jag tänkte på dig när jag stod vid altaret
för att gifta mig med min vackra fru.
Varför tänkte du på mig under den viktigaste dagen i ditt liv?
Det är för att jag inte hade kunnat gå nerför gången
utan din hjälp.
Sen började jag inse hur alla betydde nåt.
Det var tack vare Lavelle som jag stod där,
för han hindrade mig från att få en infektion.
Och det var min storebror Jim som retade mig hela tiden,
kallade mig "Lilla Chester". Jag trodde han hatade mig.
Och han försökte släcka elden när jag brann,
även när hans egna armar brändes.
Det var inte ett mirakel att mitt ansikte inte brändes,
det var för att min lillasyster, Susie, sprang in i det brinnande huset tre gånger
för att hämta vatten att hälla över mitt ansikte.
Det var Amy, min storasyster,
som höll i mig och sa åt mig att behålla min tro på Gud.
Det var min pappa som sa att han var stolt över mig,
att han älskade mig, när han borde ha varit arg.
Min mamma räddade mig genom att tvinga mig att välja livet,
och tvingade mig att leva genom att ta en gaffel.
Välkommen till vår familj, Beth.
Det var Jack Buck som hörde en historia om en liten pojke på en middag.
Den lilla pojken behövde hjälp.
Han ville ge den.
Jag älskade alla mina sjuksköterskor, men...
...några av dem viskade om döden.
Men inte du.
Du lyfte praktiskt taget upp mig
och skrek: "Glöm döden.
Du kommer att gå."
Du bar mig genom korridoren.
Och jag kommer aldrig att glömma dig.
Jag gjorde mitt jobb.
Jag älskade mina patienter.
Men det är inte förrän idag, John,
som jag insåg att jag faktiskt betydde nåt.
Och jag ska vara ärlig mot dig...
Jag trodde att du skulle hata mig för all smärta.
Det kan vara både och.
Du kan kyssa bruden.
Du tog visst inte danslektionerna.
Du har tur att jag älskar dig.
Beth.
Oj.
Hej.
Ett ögonblick.
Nej.
Låt den vara på.
Men Beth...
Du är min man.
Jag valde dig.
Ingen har nånsin...
Ingen har kysst mina ärr förut.
Du är det vackraste jag har sett.
Det är du också.
Hej, mamma. Jag är här.
Hej, raring. Hur var det?
Det var toppen.
- Kul att ses. - Pappa är där ute.
Okej. Bra.
Varför har han en mitella?
Han föll när han försökte flytta stolen.
Han måste sluta försöka göra sånt på egen hand.
Visst, men säg det till honom.
Välkommen tillbaka.
Jag har saknat dig.
- Jag har saknat dig. - Hallå.
- Pappa. - Hej, kompis.
Jack, fint att se dig.
- Han har längtat efter dig. - Kom hit.
Stor kram.
Vill du leka?
- Lemonad? - Det låter gott. Tack.
Fint.
- Okej, ungar, ut, Jack. - Nej.
- Ta ut honom. - Nej.
Du hörde din pappa, gå ut.
Okej.
Skönt att vara kung.
Jag vet.
Är John okej?
Ärligt talat?
Jag tror inte det.
Din mamma gör fantastisk lemonad.
Hur klarar du det?
Att vara så positiv?
Du har ingen bra dag.
Du har ont och allt blir svårare.
Hur kan jag vara negativ? Jag har för mycket att vara tacksam för.
Som vad?
Jag är tacksam att det inte var en allvarligare sjukdom.
Det är allvarligt nog.
Din mamma, jag gillar din mamma.
Det är bra. Du har bara varit gift med henne i 45 år.
Och vad mer?
Tacksam för att bli läkt.
Läkt?
Jag förstår inte.
Tja, läkt, inte... inte botad.
För Parkinsons sjukdom kan döda mig,
men jag får vakna varje dag och veta
att Gud har läkt mig och jag... jag vet hur min historia slutar.
Jag ställer en enkel fråga.
Jag är okej.
Varje dag ser jag dig växa mer och mer i din tro.
Du byggde ett bra liv ur aska.
Anmärkningsvärt.
Det finns en sak du har byggt som jag inte gillar.
Din mur.
Vilken mur?
Den som får dig att känna att du inte räcker.
Varför är du så nere idag?
Jag har tänkt mycket på Jack Buck.
Han dog för tio år sen den här veckan.
Jösses.
Jag har inte berättat det, ens för Beth.
Men innan han dog besökte jag honom tre gånger.
Jag tog med en boll till honom
och signerade den.
Och jag tog med en lapp och det stod:
"Grabben, när du kommer härifrån,
ska vi ha Jack Buck-dagen i O'Leary-huset."
Jag slår vad om att han älskade det.
Det hade han säkert gjort.
Men alla tre gånger jag åkte dit,
tänkte jag på allt han hade gjort för mig,
och hur jag inte var värdig nåt av det.
Jag åkte för att träffa min vän.
Tre gånger körde jag iväg utan att ens gå in.
Det är mycket att bära på i alla dessa år.
Jag var rädd.
Han hade inte behövt bry sig om mig.
Jag var bara nån unge.
Men det gjorde han.
Och jag tackade honom aldrig riktigt för det.
Du gömde dig bakom din vägg tills det var säkert att komma fram.
Det gör mig till en bluff.
Jag säger till folk: "Öppna era hjärtan, var sårbara, lev i elden."
Hela tiden var jag...
...en känslomässig fegis.
Du klantade dig. Du klantade dig ordentligt.
Du måste äga det och gå vidare.
Jag älskar dig, min son.
Men du har varit på flykt från bensindunken i 25 år.
När ska du inse att den inte jagar dig längre?
JOHN F BUCK - CPL US ARMY 21 AUGUSTI 1924 - 18 JUNI 2002
LILA HJÄRTAT ÄLSKAD AV GUD OCH FAMILJ
Förlåt att jag inte kom, Jack.
Du gav mig en gåva.
Och du sa: "Tappa den inte."
Det gjorde jag inte.
Inte för att jag var försiktig.
För att jag la undan den.
Kvällen då du gav mig den här gick jag och la den i min strumplåda.
Jag vill inte att nån skulle se den.
Jag kände mig aldrig värdig den.
Jag kommer aldrig helt att förstå varför du var så snäll mot mig.
Men jag vet att jag kommer att sluta gömma...
...den snällheten.
Muren ska rivas.
Sanningen är att jag saknar dig, Jack.
Och jag älskar dig.
Kardinaler
Första gången jag talade var med flickscouter.
Och en av dem räckte upp handen och ställde en fråga.
Om jag kunde återvända,
och ändra vad som hade hänt, skulle jag det?
Och självklart svarade jag: "Ja, visst skulle jag det."
Men mellan då och nu har jag insett
att jag absolut inte skulle det.
Allt i mitt liv som är värt att ha
kom ur askan.
Min fru, mitt äktenskap, mina barn.
Jag trodde aldrig att det skulle leda mig
till det här rummet igen.
Och ändå är jag här.
Och jag måste säga att jag är så tacksam
att ni har byxor.
Ni ska minnas,
er största seger och er ultimata vinst
kommer inte bara att ske på planen där ute,
utan också hos de som finns runt omkring er.
Tack för att jag fick komma. Det var jättekul.
Tack.
- Tack. - Min då?
De sju valen att antända ett radikalt inspirerat liv
Adam - Lev i brand! John O'Leary
Och nu, här för det första kastet,
ge ett varmt Busch Stadium-välkomnande
VÄLKOMMEN TILL JOHN O'LEARY DAY
till John O'Leary.
Hej.
- Hej. - Okej, coolt.
Grymt. Tack. Schyst, killar.
- Pappa! - Vad är det, kompis?
Snälla, skäm inte ut oss.
Jag ska göra mitt bästa.
Jag kommer tillbaka.
FÖR LITE OVÄSEN
- Strike. - Ja!
Mitt i prick.
Varför jag?
Så taggad att få visa dig det här.
- Spännande. - Du tappar hakan.
Okej.
Tadaa! Vad tycker du?
Det är fint, men vi har inte råd med det här, aldrig i världen.
Det kan vi faktiskt.
Ägaren gav mig ett fördelaktigt avtal.
Varför då?
Mike och jag renoverade stället.
Det är inte sant.
- Titta på den. - Den är så vacker.
Så vacker.
För att ta oss igenom livets motgångar,
måste vi ha en anledning att växa
som är större än alla utmaningar vi möter.
Mitt mål är enkelt.
För att Gud kräver det.
För att min familj förtjänar det.
För att världen törstar efter det.
Jack var...
Han lärde mig...
Jack var...
Han lärde mig att säga ja till livet.
Det goda och det dåliga.
Och vet ni vad?
Det jaet...
...förändrade mitt liv på ett positivt sätt.
Och att leva det jaet
kommer inte bara
att förändra era liv positivt,
utan även livet för de som har turen att känna er.
Vi får ett liv.
Få ditt att betyda nåt.
Tack och god natt.
TACK!
Ett varv runt planen?
- Självklart, mr O'Leary. - Tack.
VÄLKOMMEN TILL JOHN O'LEARY DAY VÄLKOMMEN TILL BUSCH STADIUM
Vilken vacker dag.
Snabbare.
- Snabbare? - Ja.
Vill du köra snabbare?
Få se vad jag kan göra.
Ta andra basen.
Alltid.
Snabbare.
Det här är verkligen toppen.
Det är det, pappa.
Det är det.
Jag gillar att leva efter ett citat.
Det genomsyrar allt jag gör i mitt liv.
Det sas för över hundra år sen av sheriff Ferdinand Foch.
"Det mäktigaste vapnet på jorden
är när den mänskliga själen
brinner."
Ungen som fick lära sig att skriva igen...
...har skrivit två bästsäljande böcker
som har översatts till mer än ett dussin språk.
I FÖRUNDRAN
Den osäkra talaren som en gång
mådde illa av tanken på att tala inför en folksamling
fortsatte att lära miljoner människor hur man lever ett inspirerat liv.
Festprissen som försov sig till sin egen examen...
...välkomnades tillbaka av sitt alma mater
som talare vid avslutningsceremonin.
John övervann sina känslor av att vara ovärdig kärlek
och gifte sig med sin bästa vän, Beth.
De lärde sig till slut att dansa. Tillsammans.
De firar nu skönheten i allt med sina barn:
Grace, Henry, Patrick, Jack, hunden Emma.
Efter mycket fysioterapi och otaliga lektioner
spelar John nu piano på många av sina offentliga engagemang.
John med Deanna Rocco Mcclintock,
scouttruppledaren som blev Johns partner i hans talarföretag.
John med sina syskon,
Amy, Susan, Cadey, Laura och Jim och hans föräldrar, Susan och Denny.
Jack Buck och John
Eller lät det så här?
"Pojken, du kommer att gå igen."
Till minne av Denny O'Leary
Jonna Persson