Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
НА ЖИВО ОТ "КАДИЛАК ПАЛАС"
Чикаго!
Много ви благодаря.
Днес снимаме шоуто. Искам да събера още фенове,
освен жените, които носят нож на абитуриентския.
Живея в Ел Ей, нищо че всички мислят, че обитавам цех за сайдер в Роуд Айлънд.
Всички мислят, че живея в барака някъде на север,
но вече живея в Лос Анджелис.
Седмица след като дойдох, получих глоба за неправилно пресичане.
Точните думи на полицая бяха: "Ходиш много оживено".
Което беше вярно. В този момент от живота ми
бях усвоил много засукани улични походки.
Но бях срамежлив.
Усмихвах се малко като Пол Дано.
Знаете как Дано има голямо лице с лека усмивка и зрителите го обожават.
Иска ми се да ми бяха казали,
че леката усмивка е по-лоша от никаква.
Трябва веднага да ги изведем.
Казах точно тази вечер да няма карнавални клоуни.
Някое виенско колело е останало без надзор тази вечер.
Не искам това да ми тежи на съвестта.
Внимавайте. Голата ми форма е сякаш...
Сякаш някое момиче е изчезнало през 2000 г. и са го намерили,
след като последните 25 години е яло само кучешки лакомства.
Малки чашки със сметана.
Преди 2 г. пуснах запис на шоу
и цялата страна се втурна да ми издирва местоименията.
ФБР.
Вие ми кажете, нали ме виждате.
Чакам поколението Z да ми изпрати правилна диагноза за пола по пощата.
Мисля, че по тази тема...
са специалисти. Аз съм твърде пасивен.
Цял живот се идентифицирам според поръчката в ресторанта.
В какъвто ред ме пита сервитьорът или сервитьорката.
Целият ми живот все е децата, жените, Крис,
мъжете.
Ясно е, че лесно мога да се промъкна на спасителна лодка.
"Защо го пусна?
Не знам, виж бельото.
Пистата му се вижда."
Изгубих ги с пистата.
Връщаме на нулата, това е добре.
Очакванията ми за мъжествеността бяха разбъркани от самото начало,
защото свирех в група, когато бях в прогимназията.
Знам, че и ти си свирил, знам.
Знам, знам. Знам.
Очакванията ми за мъжествеността бяха сбъркани по начало.
Свирех в група в прогимназията. И до днес
не съм виждал по-развит човек от тубист в прогимназия.
Когато алт-десните питат:
"Къде са истинските мъже в тази страна?".
Поддържат басите на "Грийнслийвс"
на задния ред.
Пред тях Дейв Батиста изглежда като Бърнадет Питърс.
Боже мой.
Какво става с хормоните на тубистите в прогимназията?
Ако дадете туба на дете с нормален ръст,
то ще...
И идват онези мастодонти по 215 см.
Много са кротки.
С гъсти бради като в минисериал по HBO.
И брулени от вятъра лица като на работници на ферибот.
И си подават манерка с уиски, само за да се сгреят.
Има едно куче, което пие бира от чиния.
Единият вдига телефона по средата на групата.
Ей, малчо.
"Ще те вземат след тренировката, приятел.
Имаш дете?
Да, първокурсник е.
Добро момче, все се вкарва в беля, ама всички са така на тази възраст."
В американските медии
винаги показват футболистите като най-големите,
защото са най-агресивни.
Има нещо гневно в това да си почти огромен.
Но има мир и спокойствие в това...
да си наистина огромен.
На истинските великани не им трябва пиар.
Това е като да сравняваш немски дог с немска овчарка.
Между другото, винаги когато усещам, че разбирам света
и искам просто да го изхвърля в бездната,
прочитам за какво са били отглеждани кучетата в началото.
Пише нещо като: "По начало спрингер шпаньолът е бил развъден,
за да намери езерце в града.
После проверява дали има друго езерце точно до него.
После ще иде в града и ще каже на някого."
Точка.
Какво означава това?
Можете да разберете и на колко години е дадена порода кучета.
"Клъмбър шпаньолът е развъден, за да намира дупки
и да застава над тях, за да не излезе дяволът.
Явно харесвате кучета, щом пляскате така.
Та, немски догове срещу немски овчарки.
Немската овчарка не е познала и миг спокойствие през живота си.
Тези кучета са в постоянен хаос.
А е най-високопоставеното куче в страната. Полицейското куче е.
Полицай с куче никога не изглежда
сякаш много добре държи кучето.
А полицаите превръщат летищата
в тренировъчни площадки за послушание...
Имат някоя малка и непокорна овчарка с надпис "Полицейско куче в обучение",
която тича насам-натам, захапала нечия възглавница за врат,
а полицаите тичат след нея и викат: "Не ни гледайте, още се учи!".
То вече може да си вземат и полицейски рак.
Той поне...
Ракът поне ще стои на едно място.
Ако вляза в летището и видя служител или служителка...
Че да не се ядосат в "Редит"...
И го видя до някой рак, даже не искам да знам какъв е планът.
И ако погледът на рака се спре на теб...
много бързо ще си излееш течностите.
А аз съм емпат.
Ако имате и грам от съчувствието, което имам аз, ще сте приковани на легло.
Ще сте приковани към сгъваемо легло.
Като в "Луди години". Усещам енергията ви.
Знам, че някое от гаджетата ви ще ми пише след шоуто.
"Хей, Крис.
Много ми хареса скечът ти за полицейските раци.
Макар и хумористичен...
има известна доза истина.
В някои части на Туркменистан...
О, боже.
Някои охранители на летища
използват отряд полицейски ракообразни.
Не като рака, за който говореше в скеча си..."
Благодаря ти, Томас, блокиран си.
Напоследък всичките ми познати
се появяват с някакъв мустакат годеник сякаш от нищото.
Всичките се обличат като Робин Уилямс в "Клетка за птици".
С дебели бедра.
Всичките изглеждат сякаш нямат минало.
В приложението за запознанства е имало оплаквания
и затова са ги произвели на конвейер...
Ясно ми е, че всички страдат заблудата, че са душата на купона по сватбите.
"Крис, Крис, трябва да те запозная с Томас.
Страшно е забавен. Носи смешни чорапи."
Дами, ако се чувства комфортно да покаже хумор само в чорапите си,
това е мъж, който ще се скрие зад вас, ако, не дай си боже,
някога паднете в клетката на горилите.
Ще се справиш, скъпа.
Ти си толкова силна и независима, ще се справиш.
"Не, Крис, Томас е много забавен.
Изпълни интерпретативен танц на една сватба, да се посмеем."
Слушайте, нормални, няма нищо смешно в интерпретативния танц.
Моят костюм не е вашата култура.
Интерпретативният танц е това, което ми плаща сметките,
включително космическите суми за спешна ветеринарна помощ.
Защото кучето ми Ерик изяде една кола "Смарт".
И, да, Ерик е с "к" на края.
Толкова ли е забавен Томас? Да видим как води влакчето.
Всички са весели, докато не ги тикнат на лидерска позиция.
Да водиш влакче е нужна дисциплина...
визия и сдържаност.
Трябва да се движиш по-бавно, отколкото си мислиш.
Отзад има редица от хора, които разчитат на теб...
И възрастовата разлика е огромна.
Имаш тригодишен хърбел...
шафер с лоши навици...
и най-старата жена в страната.
Ако вършиш глупости,
ще стане верижна катастрофа от хора.
И това е много мрачен хаос.
"О, стига, Крис. Томас е забавен."
Не, не, не, виждал съм забавни хора.
Познавам забавата.
Съквартирантът ми в колежа
скочи от прозореца на спалнята ни на втория етаж, за да нарита един човек,
който пикаеше на къщата ни.
Ето това е забавно.
Къде ще е Томас, когато някой пикае на твоята къща?
Ще ти кажа къде.
Ще говори по телефона с магазина за сладолед,
да пита кога ще излезе новият свеж вкус.
"На уебсайта ви пише 1-ви септември, а 1-ви септември вече мина."
Също така, дами, Томас...
Ако ви кара да го наричате с най-дългата версия на името му,
това е човек, на когото му е все едно само ви губи времето.
Трябваше да си наема кола.
Когато ми я докараха, звучеше най-свежарската музика.
После, за да ми я предадат, пуснаха държавното радио.
Жестоко ме обидиха.
Изнасям това шоу нашир и длъж.
Да чуя вледеняващата тишина точно на тази реплика...
Да пробваме ли пак?
А, харесва ви, когато импровизирам.
Чикаго е град на комедията, така обичате вие.
Тук Сет Майерс си е развил таланта.
Трябваше да дойда тук, където Сет е учил правилото на трите.
И знам, че всички сте обучени в "Секънд Сити".
Под жестокото наставничество на Боби Мойнихан.
Безполезно. Всичко, което казвам, е неизползваемо.
Аплодисменти за оператора на прожектора - бил е в екипа, който залови Осама.
Наскоро трябваше да наема кола и когато ми я докараха,
вътре звучеше най-свежарската музика.
Когато ми я предадоха, превключиха на държавното радио.
Жестоко ме обидиха.
Знам, че излъчвам нещо,
но "човекът, който се смее на седмичната им викторина" ли?
Човекът, който нарича доматите "красиви"?
Не може да бъде.
Мислех, че енергията ми е по-нюансирана.
Приличам на някой, който иска да направи дует с Имоджен Хийп.
Дайте ми само пет минути с г-ца Хийп.
Разбрах посланието в хитовата й песен "Hide and Seek".
Та слушах държавното радио. Ама и то вече не е същото.
Идвам с жажда за знания, а те обсъждат...
"Какво е "зади"?
Днес ще стигнем до същината на въпроса."
Интервюират най-младия човек, когото могат да намерят,
който е 39-годишен мъж от Вашингтон.
Заглъхнал и далеч от истината. "Зади е бащата на зомбито."
Съчувствам на по-възрастните милениали. Заслужават някакво поощрение.
Сякаш се подготвяха за свят, който просто не съществува.
Запретваха ръкавите на лабораторните си престилки
и водеха сложни дискусии с професорите си на чаша кафе.
А сега се оказват в този свят, където всички сексуализират Шрек.
Това е гадно.
Ние, като по-млади милениали...
Знам, че изглеждам на 50, но съм по-млад.
Никой не ми каза да мажа слънцезащитен крем на ключиците.
Затова приличам на секретарката в гимназия "Райдел".
Та по-младите милениали се научихме да се откъсваме
покрай войната в Ирак и "Гардън Стейт".
Казах си...
Щом на Зак Браф още му се разминава за такива неща...
Трябва да се науча да летя над тялото си.
Зак Браф, второто пришествие на г-н Тумнус.
Бета, но и психотичен. Като стюардеса.
Понякога струва ли ви се, че стюардесите щяха да ни убият,
ако пилотът не беше наоколо?
Толкова много ни мразят.
През 2021 г. имаше кратък период,
в който постоянно залепяха хората с тиксо за столовете.
Това никога не ми е харесвало.
Не приемам и храна от тях.
Да видиш възрастни с костюми да викат весело: "Бисквитки!"
"Брецели!"
Директно казвам: "Не, благодаря."
Единственият момент, в който се чувствам като професионален сноубордист.
Не включвай репликата за професионални сноубордисти.
Тъкмо си помисля, че съм събрал малко добра воля...
ме оставяте в двора с ръце в гащите.
За какво говорехме? По-възрастните милениали...
Просто искам да създам резерват за по-възрастните милениали,
където могат да играят на фризби на спокойствие!
И да викат в унисон: "Ега ти якото!".
И да се радват на тиквичките.
Боже, обожават тиквички.
Когато някой ми предложи тиквичка, казвам: "Хайде не, а?".
Да, дай ми краставицата, която е загубила всичко в казиното.
По-старите милениали могат да сравняват
закуските си от "Трейдър Джо". Обожавам го.
Направо ми е хиперфиксация.
Всяка вечер го споменавам.
Любимото ми в "Трейдър Джо" е
как всяка седмица изтеглят нещо.
И го правят без абсолютно никакъв срам.
Държат се толкова безотговорно,
че те карат да се чувстваш виновен, че си си взел нещото.
Гениално е.
И те уведомяват със смачкан лист принтерна хартия А4,
поставен на две педи от земята и с надпис: "Хей...
Намерихме човешки останки в пъпеша.
Нали не си си купувал този боклук?"
Типична тактика на някой алфа от средното училище.
Като осмокласник със суитшърт на задната седалка на нечие колело.
"Ей, намерихме змиорки в газираната вода."
Позьорчета, нали не сте яли от сандвичите с капрезе?
Защото намериха Джими Хофа в повечето от тях.
В мочито имаше куршуми, брат.
Много ще е тъпо, ако си си взимал мочи.
И всеки, който е стъпил там, винаги хваща салмонела.
Който е стъпвал в "Трейдър Джо" между април и ноември,
има поколенческа салмонела.
Омръзна ми хората да обвиняват животните за вирусите.
"А, конете са виновни."
Знам ги конете, нищо не правят.
Случвало ли ви се е някой познат кон да се окаже на 35 г.?
Страхотно е.
"Да, човек, помниш ли Флийт Фоксес?
Да, наистина мислехме, че фолкът се завръща!"
И си допирате челата.
Това е за корпоративни послушковци.
Сливане на съзнанието с кобила - това е за истинските революционери.
Това е правил Суейзи уикендите, докато снимал МТ.
В субтитрите ще пише: "Мръсни танци", но МТ си е...
Та тия вируси не идват от конете.
Сигурно от някого, който отказва да измие чугунения си тиган.
Колко от тях трябваше да се разболеят,
че да спрат с проповедите да не чистиш чугунения си тиган?
Те бяха най-шумното население в Америка през 2010-те години.
"Не, миличка.
Чакай. Няма нужда да го чистиш.
Не, миличка, ще премахнеш аромата."
Какъв аромат?
На вируса, който погуби Бет в "Малки жени"?
Знаеш, че на тоя чугуненият му тиган нощем лекичко помръдва.
Има си и бактерия за комбуча, която се полюшва.
"Комбуча, комбуча.
Тази вечер ще се измъкнем, Комбуча.
Комбуча?
Държи си паспорта в холната витрина.
Ще си облечем от марковите му дрехи.
И ще отлетим на север към Канада."
Когато приятелите ни на север разберат колко лошо се държи с нас...
че и една мокра кърпичка не ми е ударил между употребите,
откакто Ромни се кандидатира за президент.
Ромни, Ромни.
Да!
Качи ми се на гърба, Комбуча. Хайде, качи се на гърба ми.
Комбуча, Комбуча, Комбу, Комбу.
Да! По дяволите, идва, бързо.
Да се престорим на гаджето му. Грабвай укулелето.
Скъпа, мислех, че ще дойдеш на моктейл чак довечера.
Комбуча, Комбуча.
Защо използваш тайната ни дума?"
И край. Как беше? Как се усети?
През 2014 г. щях да почистя чугунения си тиган.
Казах си: "Не виждам никого от тях наоколо.
Не виждам наболи бради.
Ще цръкна малко сапун."
И един от тия направо се появи в кухнята ми
и се надвеси над мен като учител по информатика.
Помните ли как онези учители сякаш те поглъщаха?
Не ми пречеше.
Беше едно ранно упражнение в това да се откъсвам.
Бях в хипстърската ви зарзаватчийница.
Всяка година чедърът става все по-силен.
Моята публика удря пет най-нежно.
Като картинка в брошура за поведението на приматите.
Всички знаят, че не бих могъл да понеса някаква сила остреща...
Да, всяка година чедърът става все по-силен.
Любимото ми в магазина за хранителни стоки е
да тичам право към чедъра.
Обикновен чедър. Добре, добре, да.
Средно зрял чедър.
Силен чедър, да.
Много силен чедър, хайде.
Сериозно силен чедър? Леле майко!
Викам: "Хайде!
Да започваме купона!
Дай ми този Тиламук Психо!
Ей, ей, ей, ей. Ей, ей, старице, млъкни.
Чух, че търсите "Тиламук Психо".
Да, мислех, че Байдън го е забранил.
Байдън го няма, човек.
Чакайте там."
И излиза мъж в кожени панталони и без бельо.
"Чувам, че си купонджия.
Да, дай от онова, което Бърни Сандърс хапва,
че да го държи на крака.
Как да знам, че не си ченге?
Ченге така ли ще се зарадва на якото сирене?
Добре, добре.
По-кротко, хапни си малко.
Леле майко.
Мале.
Това кърти, човек.
Чувам Уилко.
Виждам Тери Грос!
Пусни я, човече."
Вижте, много обиждам радиото,
но единственият човек, който е искрен, брутален и безмилостен,
е Тери Грос.
Боже мой.
В един свят с разни интервюиращи
като Джими Фалън с оребрен презерватив,
напълно неуправляемото напрежение
на всеки епизод на "Свеж въздух" с Тери Грос...
е толкова освежаващо.
Сякаш всеки епизод е записан в пространството
между живите и мъртвите.
Сякаш гостът седи на единия край на дълга средновековна маса,
а Тери е на отсрещния и просто си чисти пистолета.
Любим скорошен момент ала Давид и Голиат е от 2019 г.
Тери Грос интервюира Адам Драйвър.
Знаете ли го? Отмениха го,
защото тя наплаши бившия морски пехотинец Адам Драйвър...
малката Тери Грос, малката Тери, висока сигурно метър...
толкова го изплаши, че той избяга...
от интервюто.
Май не му харесва да разглежда собствената си работа
и тя му го пусна като "Портокал с часовников механизъм".
Беше клип, в който той пее песента на Сондхайм от "Брачна история",
и направо го измъчваше с него.
Той вика: "Тери, моля те!".
А Тери само...
докато Адам не си тръгна.
Не знаем какво се е случило, защото няма записи, но...
Обичам да си представям, че Тери е хукнала да го гони.
Търчала е след Адам Драйвър по улицата като Терминатора.
С блусът колонка в ръка, от която звучи песента с пълна сила.
"Адам, интервюирала съм много кучки през живота си.
Но малцина са толкова големи като теб.
Очаквах нещо такова: "Не мога да слушам собствените си неща"
от Джони Деп, заради шаловете и шапките.
Но при теб очаквах малко повече тестостерон
в семенни канали.
Тери, моля те!
Превърна "Момичета" по HBO в личния си акаунт в "OnlyFans".
А сега напълни гащите заради една песничка на Сонда,
където звучиш като богато дете, което пее на караоке на рождения си ден.
Това, което ми е толкова интересно в теб, Адам, е че си толкова маймуноподобен,
а в същото време и толкова страхлив.
Когато те хвана, а ще те хвана...
Искам да се покатеря върху теб и да ти дам банан."
Тя го настига.
"Тери, не!
Не може да ме наричаш Тери Крос.
Тери Крос е прякорът ми. Истинското ми име е Тереза Отвратителна."
Наскоро се изложих пред Лин-Мануел Миранда.
Ето какво стана.
Той отговори на нещо, което публикувах в Инстаграм.
Каза: "Ха-ха, това е много смешно".
Аз се стреснах.
Когато го видях, бях пред "Старбъкс"
и вътре звучеше неговата песен от "Мери Попинс".
Като песен на коминочистач е.
Викам си: "Това е съдба, щастлива случайност.
Ще го заснема и ще го изпратя на Лин-Мануел Миранда.
И това ще създаде силна връзка."
И мислих, че ще мога да редактирам клипа, но той просто се изпрати.
И в крайна сметка изпратих на Лин-Мануел Миранда
двуминутен видеоклип...
на фасадата на Старбъкс...
където съм твърде далеч, за да се чува музиката.
Но за щастие се чува моето дишане.
"О, на Лин много ще му хареса."
И така, да обобщим...
Лин-Мануел Миранда пише едно безобидно "Ха-ха, това е много смешно".
Минават единадесет минути.
И получава много мрачен късометражен филм...
на бруталистичната фасада на Старбъкс...
в Сан Бернардино, Калифорния...
докато аз хриптя в микрофона.
И какъв беше отговорът му? "Видяно в 12:23 ч."
Та надали ще ме видите в "Смелата Ваяна 9" в близко бъдеще.
Стоя твърде много в "Старбъкс" и нагъвам захар.
Не ям десерти на публични места. Изражението ми е прекалено изразително.
Но от време на време,
за да се социализирам, отивам на сладкарница с приятели.
Всеки път съм потресен от това, което светът на замразените десерти
си позволява да прави в отношението си към "Орео".
Имат куп топинги публично достояние
като ягодов сос,
шоколадови стърготини, сос от маршмелоу,
а до тях има и купчина деформирани "Орео".
При пръв поглед си викам: "Това сажди ли са?".
Не, това е просто американската бисквитка...
осакатена до неузнаваемост.
Изглежда сякаш картелът иска да изпрати послание.
Сякаш някаква вещица ги е дробила цяла зима.
"Почти са готови!"
Мили боже!
"Орео" са икона.
Не им трябва безплатна реклама.
Това е като да видиш Дейм Джуди Денч
да продава вибратори в Инстаграм.
"Използвайте кода DENCH...
за да си разкажете играта по дамски на този Св. Валентин."
Мили боже.
Никога не съм виждал компания с по-слаб контрол върху собствеността си
от "Набиско" с "Орео".
Ако това се случи с "Милано", "Пепъридж Фарм" ще взриви магазина.
"Оправихме ли "Милано"? Проверете в "Саусалитос!".
Кой болен идиот ръководи "Набиско"?
Защото другият известен топинг по тези места е M&M,
но имам впечатлението, че който е техният представител,
е казал: "Да, може да ги използвате, но ви моля, не ги наранявайте".
Докато изглежда, че г-н Набиско
е обсъждал по телефона замразените десерти
и отсреща са казали: "Г-н Набиско,
за нас ще е неописуема чест да работим с вашия уважаван клиент "Орео".
Смятаме, че биха се вписали идеално в света на замразените десерти
и обещаваме да следваме всички ваши насоки, за да запазим достойнството
и целостта на това, което е най-популярната бисквитка в Америка
вече над половин век.
Правете каквото искате с тях.
Опозорете ги.
Обезчестете ги и ги унижете.
Нарежете ги.
Да, добре.
Можем да ги нарежем,
но обещаваме да ги направим еднакви и равномерни...
Направете ги различни всеки път.
Не искам никакъв разум и логика в осакатяването на клиента ми.
Сложете ги в плик с цип и викнете тийнейджър махмурлия
да ги стъпче в стаята за почивка.
Искате ли да включим белия пълнеж?
Понякога.
Защо го правите?
Защото мога."
Същият диалог може да бъде копиран и използван
за всеки, който представлява Юджийн Леви по реклами.
Ще прозвучи като нещо, което съм си измислил.
Не си измислям.
Наскоро бях на сватбата на приятел. Беше ритуал в общината.
Бях с най-мъжествените дрехи, които съм носил
от първото ми причастие насам.
Буквално бях с костюм "зут".
И докато носех този костюм "зут",
си казах: "В това има нещо странно освобождаващо".
Да носиш такова хипермъжкарско облекло.
Сякаш се врязах в тази вълна, която цял живот бях избягвал.
Имаше нещо секси в това да й се поддадеш.
Казах си: "Знаеш ли какво? Може би мога да правя това по-често.
Може би някак си се самоограничавам.
Чувствам се секси, чувствам се жив в този момент. Много е интересно."
Точно докато изпитвах това чувство, една по-възрастна жена мина покрай мен,
посочи ме и каза: "Франсис Макдорманд?".
Не беше някоя готина млада жена, която си прави майтап с мен.
Беше достатъчно възрастна, че да се казва Присила.
И беше доста убедена, че аз съм Франсис Макдорманд.
Точно когато бях на прага на сексуалното възраждане
в костюм "зут" на Шуг Найт.
Ако ще обикаляш с пръст на спусъка,
готов да диагностицираш всеки, че е Франсис Макдорманд,
не стреляй, докато не видиш "Оскар"-а им за "Три билборда извън града".
Ако играеш някаква версия на "Покемон Гоу",
в която търсиш Франсис Макдорманд
някъде по света...
Вика: "Франсис Макдорманд?". Аз отговарям "Не."
А тя казва: "А".
Франсис Макдорманд е била на моята възраст, когато е снимала "Фарго".
Тя не каза: "Франсис Макдорманд, когато снимаше "Фарго"?"
В скобите се чу: "81-годишната Франсис Макдорманд?".
И колкото и да бях ядосан,
това, което ме ядоса още повече, беше колко се зарадва моят приятел.
Стоеше и се наслаждаваше на мига,
сякаш беше на енергийно лечение.
Ей така с отворени длани.
Франсис Макдорманд.
Това е име, което просто е било предопределено за слава.
Някои имена просто стават.
Името трябва да е толкова естествено, колкото кихането.
Трейси Чапман.
Боулдър, Колорадо.
Джиглипъф, Уиглитъф. Даже не се и опитвам.
Някои други имена пък просто не стават.
Новият ректор на колежа редовно ми изпраща групови имейли и...
Съжалявам, но името му просто не става.
Марк.
РЕКТОР НА КОЛЕЖ "СКИДМОР" МАРК К. КОНЪР
К.
Конър!
Ако трябва да си взема почивка, за да се хидратирам между името ти
и инициала на второто ти име...
То трябва да отнесем това до централния офис.
Като казвам "Марк К.", сякаш е вокалният еквивалент на това...
Усещам го в пъпа си.
Все едно правя бърпита по баир.
Марк!
К.
"Хайде, приятел, можеш.
Кой си ти?
Живея отсреща. Видях те да правиш бърпита по баира.
Можеш. Ще се справиш, приятел.
Конър!"
Искам да съм като Джъстин Тимбърлейк в "Социалната мрежа" за Марк К. Конър.
Искам да го заведа на суши, да го впечатля на ябълкови мартинита
и на тръгване да кажа: "А, Марк, още нещо.
Махни това К.".
Трент Резнър, Трент Резнър, Трент Резнър.
"Или виж, Марк, ако това К. значи толкова много за теб,
махни Марк и Конър и използвай само К."
Ако този човек се представя като К.?
И аз бих му пратил прашките си.
Не сте виждали Сет Майерс да се заиграва така с микрофона.
Лорн Майкълс ще ме гръмне в крака, ако види това.
По цял ден в гримьорната ми: "Само не говори за Сет Майерс.
Изкарай вечерта без да говориш за него."
Ако този човек се представя като К.,
ще го видим да се появява на турне с Килър Майк.
През ноември ще е някъде отзад...
с най-готините стъпки.
Притеснихте ли се за мен, когато се метнах на столчето?
Малко, ударът беше силен.
Спокойно, общността винаги е била много загрижена за мен.
Ето един хубав анекдот за това: аз съм в шести клас,
има парти на езерото за края на годината, прави го най-готиното момиче в класа.
Големият му брат, в осми клас,
е известен в общността като психопат.
Беше прекарал време в изправителен дом за непълнолетни
за побой над възрастен охранител.
Езерните деца в централен Масачузетс не си играят на дребно.
И така, стигам до партито край езерото за края на годината...
Той, братът, е на кея
и хвърля връстниците ми един по един в езерото.
Всички са се наредили като за карнавален атракцион.
Викам си: "Изглежда яко". Заставам на опашката.
Идва моят ред. Той спира. Поглежда ме. Казва...
"Крис, сигурен ли си, че искаш?
"Първо, не знаех, че можеш да говориш.
Второ, какво видя в мен...
което пробуди спящата ти емпатия?
Хвърляй ме в езерото!"
"Не, Крис, не мога с чиста съвест да те хвърля в езерото."
"Видях как хвърли четвъртокласничка на 10 метра във въздуха.
Хвърли ме във водата!"
"Ей, защо се бавим?"
Не знам, той вижда нещо в мен, което смята за нехвърляемо.
"Да, разбирам го.
Още не знам подходящите думи, с които за да го опиша.
Но сигурно има термин за това на немски или японски.
Като параграф."
"Добре, Крис, ето какво ще направим.
Ще те хвана за кръста и ще броим от три,
и тогава ще се хвърлиш сам...
в езерото."
"Нещо като сценичен бой?
Дойдох тук, за да избягам от театъра!"
Край на филма, изпълнителен продуцент Майк Бирбиля.
Майк Бирбиля, мили боже.
Този човек изглежда сякаш баща и син
са попаднали в едно и също тяло. Леле боже.
Сякаш продава отговорите на "Уърдъл" на ФБР.
Одеве говорихме за Марк К. Конър.
Ходих на училище със...
Ректор е на "Скидмор". Учих в този колеж.
Последната ваканция...
Не вярвам във ваканциите.
Ваканциите са за деца и за Дуа Липа.
Последната ми такава почивка беше през 2017 г.
и си превиших лимита на сметката в магазин за луксозни шапки.
Намираше се в Саратога Спрингс, Ню Йорк, което е като...
Град за конни надбягвания. Говорим за зловещо богатство...
Аз и приятелите ми бяхме любители на носталгията.
Та се върнахме...
Някой каза, че носталгията се смятала
за много сериозно психично заболяване по времето на заселниците.
Можело да ти наложат карантина заради признаци на носталгия.
Та ако кажете...
"Липсват ми коледните празници.
Далече от нея, момчета.
Не е добре, синове мои.
Защо, татко? Нима е тиф?
Не, не, не. Това не е тиф.
Носталгия я гнети.
"Слушайте ме, синове мои.
Ако някога видите баща си след няколко уискита
да пали свещ и да се връща във времето
към снимките във Фейсбук,
докато слуша "Анимал Колектив"...
или Пашън Пит...
Направете ми услуга, синове, убийте ме, както бихте убили пиле или комар.
Наранете баща си окончателно, момчета."
"Това изглежда малко крайно, татко."
"Не, искаш ли да ти кажа какво е крайно?
Да тъжиш за концерта на Гърл Ток, провел се през 2008 г.
Там беше само той и държеше два касетофона!"
Добре, така...
Магазинът за шапки, в който си превиших лимита,
се наричаше "Хатсейшънъл".
Има толкова голямо търсене на луксозни шапки
в Саратога Спрингс, Ню Йорк, че имаше два такива,
на 150 метра един от друг.
Трябва да знаете, че времето там не тече така,
както с вас сме свикнали да тече.
Управлява се от 14-годишно момче...
Много високопоставено.
Облечено е официално. Не говоря просто за костюм с вратовръзка.
Официалното облекло на магнат от ерата на джаза.
И е много... Момчето е тихо, но не защото е срамежливо,
а защото не те уважава достатъчно, за да повиши гласа си.
"Извинявай, какво каза?"
Има и възрастни жени, които работят там, но се подчиняват на това дяволче с бомбе.
Играта с възрастта е типична за Миядзаки.
И всички ползват собствената си стока, иначе казано, си носят шапките.
Фантастични аксесоари по цялото тяло.
Единственото, което го свързва със съвремието,
са горните и долните брекети.
Сгрешихме, опитвайки се да го накараме да се почувства удобно,
понеже сме вече на 30 и нещо, а той е едва тийнейджър,
но пропуснахме да вземем под внимание
как неограничен достъп до луксозни шапки се отразява на егото на тийнейджърите.
Не мисля, че сме виждали нещо подобно на Запад.
Най-близкото сравнение е с Тибет,
когато избират Далай Лама като момче.
Как това би повлияло на егото му. Изглежда сякаш винаги е бил там.
Сякаш някоя зла магьосница го е омагьосала през 20-те години.
Имаше очи, които бяха виждали Прусия.
Сякаш е бил прокълнат да работи между двата "Хатсейшънъл"-а.
Ако влезеш в единия магазин и го видиш с бомбето,
притичаш до другия, а той:
"Ама, разбира се.
Разбира се, че съм и тук.
Къде другаде да бъда?"
Носи някаква вертикална федора, с която прилича на...
Ханибал Лектър, когато го откриват в Коста Рика.
Друго нещо, което трябва да знаете,
са непосилните цени.
Отиваш там, за да пробваш шапки. Не да си купуваш шапки.
Та с моите приятели пробваме шапките.
Аз много ги насърчавам.
"Джери, изглеждаш страхотно с тази шапка.
Бък, изглеждаш много френски с тази."
Тийнейджърът пази най-добрите шапки...
за бракониери, военни престъпници и всякакви неприлични типове.
И, не дай си боже, някой от нас да си сложи шапката погрешно.
Той остава потресен.
Забавляваме се. Аз предлагам да си ходим.
Казвам: "Много ви благодаря". Аз съм говорителят, разбира се.
Много ви благодаря.
Много се забавлявахме, докато пробвахме шапките ви.
Благодаря, пак ще дойдем.
На излизане чувам как се обръща към старите дами и казва:
"Знаех, че са пак-идващи".
Извинявай, какви ни нарече?
"Казах, че сте пак-идващи." "Какво е това?"
Човек, който влиза, пробва шапки, казва, че пак ще дойде, но не идва.
А, мислиш, че сме пак-идващи?
Крис, давай да си ходим.
Няма да позволя на това ар деко копеленце...
на този флапърец...
да обижда моите хора.
Няма да позволя на този недорасляк от Уест Ег...
да нарича три от най-добрите момчета, които познавам, "пак-идващи".
Термин, който чувам за първи път.
Термин, който няма културно значение.
Термин, роден от лудите, изкривени умове
на онези шарлатани от ерата на джаза.
Ще му докажа, че не сме пак-идващи...
Не, Крис, прекалил си със сайдера.
Не, не съм.
Не съм прекалил със сайдера.
Ей, синко.
Колко струва онази шапка там? Джери, тази ти хареса, нали?
Не чак толкова, че да я купя, човече.
Колко струва?
120 долара. Защо?
Опаковай я!
Не. Не.
Бък, харесваш онази шапка, нали?
Да, мисля, че изглеждах доста френски с нея.
Добре, сложи и нея.
Рори, тази ли ти хареса?
Да, с нея приличам на Род Стюарт от 80-те.
По-скоро не, но сложи и нея...
И каквото аз бях пробвал. Колко струва всичко общо?
560 долара.
Още ли сме пак-идващи?
Така си и мислех, копеленце.
Надвишихте лимита на банковата си сметка.
Сега, знам, че си мислите: "Крис да има приятели мъже?
Да не са детски фигурки? Хайде, покажи ни ги.
Крис, нищо от това не се връзва. Добре, щом така казваш."
СРЕДСТВАТА ПО СМЕТКАТА СА НЕДОСТАТЪЧНИ
САЛДО СЛЕД ТРАНЗАКЦИЯ/И И ТАКСИ: -93,30 ДОЛАРА
Вижте съжалението. Вижте съжалението по тези лица.
Погледнете тази трагична групичка.
Влизаш в един бар и виждаш трима мъже на сцената,
които прибират инструментите си, и казваш: "Слава богу, че ги изпуснахме.
Слава богу, че изпуснахме двучасовия акустичен кавър на "Uptown Funk".
Наскоро проведохме труден разговор,
в който признахме, че никога не сме носили тези шапки...
след въпросния ден.
И се досещам какво мислите.
"Добре, това с приятелите е вярно.
Но злият тийнейджър? Крис, я стига.
Това е една от хиперболичните ти заблуди."
Мислите, че идвам неподготвен?
ХАТСЕЙШЪНЪЛ
За какъв ме мислите?
За какъв ме мислите бе?
Да не мислите, че си играя?
Мислите ли, че не вземам тази работа на сериозно?
Да не мислите, че за мен е някаква си игричка?
Мислите ли, че ще дойда неподготвен в Чикаго, Илинойс?
Ще ви кажа нещо, което знаете интуитивно,
ако не и осъзнато.
Той е по-стар от тях.
Тези тримата изобщо не са добри хора.
Правили са неща, от които ще изтръпнете.
Но до този древен демон?
Те са като Грета Тунберг.
Вижте колко здраво го е хванал.
Опитвай се да го задържи.
А той се усмихва, защото знае, че може да се освободи.
Изведете го.
Как така камерите не са работели?
Съжалявам, съжалявам.
Слагали ли са ви някога скоба на колата? Много ги обичам тия скоби.
Получаваш такава, когато си паркирал някъде за безумно дълго време.
Унизително е. Като позорна шапка за колата ти.
А хората нямат достойнство, когато видят кола със скоба.
Даже библиотекарите ще кажат: "Дявол да го вземе!
Сложили са му скоба.
Мили боже! Ти да не се разтанцува?"
Това, което ми харесва на скобите, е,
че са последната част от днешните закони, нещо като гнева на магьосник.
"Паркира там за прекалено дълго!
Сега трябва да останеш там!"
Бяхте чудесна публика. Да завършим с песен.
Много ви благодаря.
Да включим драматичното осветление. Благодаря.
Понякога мисля, че пропускам смисъла на всичко.
Веднъж в обитавана от духове къща
това, което ме уплаши най-много, беше лишено от всякакъв смисъл.
Не ме разбирайте погрешно.
Треперех през цялото време. Вървиш в колона по един
и изскачат всякакви неща като демони с резачки
и хора като кози, клоуни без глави, избягали затворници молят за помощ.
Едва преминавам. Викам: "Не, моля, не!".
Но това, което ме кара да крещя с пълно гърло
"О, мили боже!",
от което ми се подгъват краката, не е демон или таласъм,
а поредният патрон.
Млад професионалист, не знам защо
в скъп и стилен тоалет.
Тя не беше ексцентрична. Не беше готик.
А беше братовчедка.
И по някаква причина, след като видях тези страхотии,
гледката на тази 28-годишна, която не прави нищо странно,
ме уцели в G-точката на ужаса и паднах на земята с писък.
И казах: "Съжалявам, не знам защо реагирам така".
За да облекчи ужаса ми, тя започва да маха с ръка,
което ме на кара още по-силно да крещя.
Сега крещя като Шели Дювал на тази жена, която ми маха;
като кмет на парадна платформа,
докато уж страшните актьори гледат отстрани объркани.
Чудят се защо сякаш бледнеят пред този тъй добър човек,
който би се вписал безпроблемно
в предварителната
програма
в кино
"Регал".
И най-лошото при нея е, че е точно зад мен на опашката,
та е видяла всички други страхотии,
на които не реагирах по този начин
като стар кокни, завързан за дюшека.
Малко момче с маска на куче,
рецитиращо реплики от "Джери Магуайър".
"Помогни, за да ти помогна."
Бих искал да имам думите да й кажа, че съм просто ирландски католик,
който не си позволява да вика достатъчно често.
Потискам го.
Например през 2014 г. повръщах толкова шумно,
че партньорът ми се обади на майка ми и попита: "Това нормално ли е?".
Майка ми каза: "Да, Крис повръща много зрелищно".
Фактът, че най-много се уплаших от друг посетител,
придава доста модерен хорър привкус на къщата, обитавана от духове,
където всички посетители гледат и казват: "Чакай, ние ли сме чудовищата?".
Мразя я тая гадост.
Нали знаете как във филмите на ужасите уж е някой
малък космат човек,
но после казват: "Не, страшното е за сезонни алергии".
Майната ви.
Не ми казвайте, че "Наследствено"
е за майчинството.
Той е за това колко са страшни група голи възрастни
под флуоресцентно осветление.
Благодаря ти, Чикаго.
Много благодаря.
Превод на субтитрите: Павел Константинов