Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
Chicago!
Tusind tak.
Vi filmer en special i aften. Jeg vil udvide min fanskare
til andre end kvinder, der gik med kniv til skoleballet.
Jeg bor i Los Angeles nu, selvom alle tror, jeg bor
i et ciderbryggeri i Rhode Island.
Alle tror, jeg bor i et skur ude på landet,
men jeg bor i LA nu.
En uge efter fik jeg flyttede til LA, fik jeg en bøde for fumlegængeri.
Og betjenten sagde ordret: "Du går totalt animeret rundt."
Hvilket var sandt. På det tidspunkt i mit liv
lavede jeg en masse smart gadedressur.
Men jeg var genert.
Så jeg havde et lille Paul Dano-smil på.
I ved nok, Dano har et kæmpe ansigt med et lille smil, som A24 elsker.
Gid nogen havde fortalt mig,
at et lille smil er værre end intet smil.
De dér skal straks ud herfra.
Ingen klovne i aften, sagde jeg.
Der er et pariserhjul, der mangler personale i aften.
Det vil jeg ikke have på min samvittighed.
Forsigtig. Min nøgne form er som...
som hvis en pige forsvandt omkring Y2K, og man fandt hende,
og hun havde levet af flødeskum i 25 år.
Bittesmå portioner flødeskum.
Jeg udgav en special for to år siden,
der førte til en klapjagt på mine pronomener.
FBI.
Det ved I vel bedst selv. I ser på det.
Jeg venter på, at Gen Z sender mig en ordentlig kønsdiagnose med posten.
De virker til at have det lort...
under kontrol. Jeg er for passiv.
Jeg har altid identificeret mig ved at gå på restaurant
og se, hvor i rækkefølgen tjeneren placerer mig.
Hele mit liv har det været børn, kvinder, Chris...
og mænd.
Så jeg kunne nok godt have sneget mig ombord på en redningsbåd.
"Hvorfor er han med?"
"Se hans trusser.
Man kan se landingsbanen."
Jeg tabte dem på landingsbanen.
Vi nulstiller. Det er fint.
Mine forventninger til maskulinitet blev smadret fra begyndelsen,
fordi jeg spillede i orkester i folkeskolen.
Ja, det ved jeg godt, du gjorde.
Det ved jeg godt.
Mine forventninger blev smadret, fordi jeg spillede i skoleorkestret,
og jeg har stadig ikke set en mere veludviklet mand
end en tubaspiller i folkeskolen.
Det ekstreme højre siger:
"Hvor er alle de rigtige mænd i det her land blevet af?"
De holder styr på baslinjen i "Greensleeves"
bagest i orkesteret.
De gutter får Dave Bautista til at ligne Bernadette Peters.
Du godeste.
Hvad sker der med hormonerne i tubaspillere i folkeskolen?
Jeg tror, at hvis man gav et barn af standardstørrelse en tuba,
så ville det...
Så kommer de her tårnhøje helveder.
Ganske harmløse.
Med skæg så tykke som i en HBO-miniserie...
Og en havnearbejders hærgede blik.
De sender lommelærken med whisky rundt for at holde varmen.
En blodhund drikker øl af skålen.
En af dem tager telefonen, mens orkestret spiller.
"Hej, stump.
Jeg henter dig efter øveren, makker."
"Har du et barn?"
"Ja, han går i gymnasiet.
God knægt, laver lidt ballade, men det gør alle i den alder."
I amerikanske medier
hylder man altid footballspillerne som de største,
for de er de mest aggressive.
Fordi det er et helvede at være næsten kæmpestor.
Der følger fred og fordragelighed med...
hvis man virkelig er enorm.
Ægte kæmper behøver ikke PR.
Som en granddanois i forhold til en schæferhund.
Hver gang jeg føler, jeg forstår verden,
og jeg har lyst til at losse den følelse i afgrunden,
slår jeg op, hvad hunderacer oprindelig blev avlet til.
"Springerspaniel blev avlet
til at finde en dam i byen.
Og så kunne den se, om en anden dam stødte op til den dam.
Og så gik den ind i byen og fortalte det til en fyr."
Punktum.
Hvad betyder det?
Man kan også se, hvor gammel en race er, når der står:
"Clumberspaniel blev avlet til at finde huller,
hvor den kunne stå vagt, hvis Djævlen nu kom op af dem."
Det føles lidt revyagtigt, når I klapper sådan.
Okay, granddanois mod schæferhund.
En schæferhund har aldrig haft et øjebliks ro i livet.
Dens liv er i konstant opbrud.
Og det er landets højest rangerende hund.
Det er politihunden.
Jeg har aldrig set en politihund og tænkt:
"De har godt styr på den hund."
Og betjente gør lufthavne
til en slags træningsbane for hunde uden snor...
hvor de har en uvorn schæferhund
med "politihund i træning"-vest på.
Og den render rundt med nogens nakkepude i munden,
mens politiet render bagved: "Kig ikke på os. Den er i træning!"
Man kunne vel lige så godt have en politikrabbe,
for det ville da...
I det mindste ville krabben stort set blive på ét sted.
Går jeg gennem sikkerhedskontrollen og ser kontrolfyren eller -pigen...
Det var nær blevet grimt i subredditen.
Ser jeg dem stå med en krabbe, vil jeg slet ikke høre planen.
Og får man et mistænksomt øje fra krabben...
så skal man nok få tømt de væsker ud.
Og jeg er empatisk.
Havde I bare et gram af min empati, ville I være sengeliggende.
I ville være spændt fast på en vægseng.
Som i Girl, Interrupted. Jeg kan mærke jeres energi.
Jeg ved, en af jeres drengekærester vil skrive til mig efter showet:
"Hej, Chris.
Jeg elskede din joke om politikrabber.
Selvom den var sjov...
var der også noget sandhed i den.
I nogle dele af Turkmenistan...
Åh gud.
...benytter sikkerhedskontrollen i visse lufthavne sig
af krebsebetjente.
Selvom det måske ikke er en krabbe, som du nævnte i joken..."
Tak, Thomas. Du er hermed blokeret.
Alle, jeg kender lige nu,
har pludselig en forlovet med overskæg.
En masse fyre, der går klædt som Robin Williams i The Birdcage.
Med tykke lår.
De virker, som om de er uden fortid.
Som om Hinge havde fået en masse klager,
og så masseproducerede de bare de her...
Og de lider allesammen af den vrangforestilling,
at de er festens midtpunkt til bryllupper.
"Chris, du skal møde Thomas.
Han er så sjov. Han har fjollede sokker på."
Damer, hvis han kun gider at fjolle i sokken...
så er han typen, der gemmer sig bag dig,
hvis I havner i en gorillaindhegning.
"Den tager du, skatter.
Du er så stærk og selvstændig. Du kan godt, skat."
"Nej, Chris. Thomas er så sjov.
Han laver fortolkningsdanse til bryllupper for sjov."
Hør her, normies. Der er kraftedeme intet sjovt ved fortolkningsdans.
Mit kostume er ikke jeres kultur.
Fortolkningsdans betaler min elregning
og mine ufatteligt høje regninger fra dyrehospitalets skadestue.
Fordi min hund, Erik, åd en Smart.
Og ja, det er Erik med K.
Så Thomas er bare så sjov? Så lad os se ham føre congalinjen.
Alle er sjove, indtil de får lederpositionen.
At lede en congalinje kræver disciplin...
vision og tilbageholdenhed.
Man skal bevæge sig meget langsommere, end man tror.
Bag sig har man en kæde af afhængige...
i ekstremt varierende aldre.
Der er en tre år gammel rolling...
en forlover, der er røget af vandvognen...
og landets ældste kvinde.
Får man skøre indfald,
kan congalinjen ende i et congasammenstød.
Og det er et mørkt kaos.
"Chris, stop nu. Thomas er sjov."
Nej. Jeg har set sjov.
Jeg kender sjov.
Jeg boede med en fyr på college,
der hoppede ud fra første sal for at sparke en fyr ned,
fordi han pissede på vores hus.
Det var sjov.
Hvor er Thomas, når nogen pisser på dit hus?
Det skal jeg sige dig.
Han står og snakker i telefon med Jeni's Ice Creams
for at høre, hvornår den nye is med yamssmag kommer.
"Jeres webside siger 1. september, og det er vi langt forbi nu."
Og damer, hvis ham Thomas vil have, I kalder ham ved hele hans navn,
så er han typen, der med glæde pisser jeres tid væk.
Jeg kørte i lejebil hertil.
Da de kom med den, hørte de det fedeste musik.
Og da de gav mig bilen, skiftede de station til NPR.
En ordløs sviner.
Jeg har været på turne vidt og bredt,
og så hører jeg den isnende stilhed efter netop dén replik...
Vi tager den fra toppen.
Så I kan lide, når jeg improviserer?
Chicago er en comedy-by. Det elsker I.
Her lærte Seth Meyers, hvordan man gør.
Jeg måtte hen, hvor Seth Meyers lærte reglen om de tre.
Og jeg ved, I er flasket op med Second City-comedy.
I lære hos den nådesløse Bobby Moynihan.
Udueligt. Alt, hvad jeg siger, er ubrugeligt.
Jeg vil rose lysmanden, der var med på det hold, der fik ram på Osama.
Så jeg skulle have en lejebil, og da de kom med den,
hørte de den fedeste musik.
Og da de gav mig bilen, skiftede de station til NPR.
En ordløs sviner.
Jeg ved, jeg udstråler noget,
men er det typen, der griner ad Wait, Wait... Don't Tell Me?
Typen, der kalder tomater for smukke?
Det kan ikke passe.
Jeg troede, jeg virkede mere nuanceret end det.
Jeg ligner en, der skal fortælle Imogen Heap noget.
Bare giv mig fem minutter med frøken Heap.
Jeg fik hendes besked i hitsangen "Hide and Seek".
Så jeg stillede om til NPR. Det er slet ikke NPR mere.
Jeg opsøger viden, men nu er NPR bare:
"Hvad er en zaddy?
Det vil vi finde ud af i dag."
Og så interviewer de den yngste, de kan finde,
hvilket er en 39-årig i Washington DC.
Dårlig lyd, og han tager helt fejl. "En zaddy er en zombiefar."
Jeg har ondt af ældre millennials. De fortjener et legat.
De forberedte sig på en verden, der ikke findes mere.
De rullede ærmerne op på deres laboratoriekitler
til komplekse diskussioner med deres professorer over kaffe.
Og nu lever de i en verden, hvor alle bare seksualiserer Shrek.
Det er træls.
Vi yngre millennials,
og jeg ved, jeg ligner en på 50, men jeg er yngre...
Ingen har fortalt, at brystbenet skal have solcreme.
Derfor ligner jeg sekretæren på Rydell High.
Vi yngre millennials lærte at afkoble fra det hele
omkring Irakkrigen og Garden State.
Jeg var...
"Hvis Zach Braff slipper af sted med det her igen..."
Jeg måtte lære at se min krop udefra.
Zach Braff, hr. Tumnus' anden genkomst.
Beta, men også psykotisk. Som en stewardesse.
Får I nogensinde følelsen af, at stewardesser ville myrde os,
hvis piloten ikke var der?
De hader os så meget.
Husk, der var en kort stund i 2021,
hvor de konstant tapede folk til sæderne.
Det har jeg aldrig brudt mig om.
Jeg vil heller ikke have deres mad.
Man ser voksne forretningsfolk, der siger: "Småkager!"
"Saltkringler!"
Jeg siger: "Ellers tak."
Det er eneste sted i livet, hvor jeg er som en professionel snowboarder.
Udelad replikken om professionel snowboarder.
Lige så snart jeg tror, I elsker mig...
efterlader i mig på perronen med min yoni i hånden.
Hvad snakkede vi om? Ældre millennials...
Jeg vil bare lave et vildtreservat for ældre millennials,
hvor de kan spille Ultimate Frisbee i fred!
Og sige "sygt fråderen" i harmoni!
Og nyde deres squash.
De elsker bare squash.
Når nogen tilbyder mig en zucchini, siger jeg: "Er vi i skolekantinen?"
Ja, stik mig da agurken, der har tabt alt i kasinoet.
Og så kan de ældre millennials sammenligne Trader Joe-snacks.
Jeg elsker Trader Joe's. Jeg hyperfikserer på Trader Joe's.
Jeg skal altid tale om det.
Min yndlingsting ved Trader Joe's er,
at de har de der ugentlige tilbagekaldelser.
Og de er uden skam over, hvad de tilbagekalder.
De tager så lidt ansvar,
at de får en til at føle sig syg, fordi man har købt den.
Det er genialt.
De fortæller det ved at sætte et krøllet, printet stykke papir op,
lige over jorden, hvor der står: "Hejsa...
Vi fandt menneskerester i cantaloupen.
Du har ikke købt det lort, vel?"
Det er som folkeskolebøllens taktik.
En ottendeklasser i hættetrøje bag på nogens cykel.
"Yo, vi har fundet ål i danskvandet."
"Ingen har jer tabere købte tomatsandwicher, vel?
For de fandt Jimmy Hoffa i de fleste af de sandwiches."
"Der var patroner i mochien, mand.
Det er så langt ude, hvis du købte mochien."
Og hvis nogen har været der... Det ender altid med salmonella.
Har man været i Trader Joe's mellem april og november,
har man fået evig salmonella.
Jeg er så træt af, at folk giver dyr skylden for virusser:
"Heste er skyld i det her."
Jeg kender heste. De gør ikke en skid.
Kender I det, når man opdager, at en hest er 35 år gammel?
Det elsker jeg.
"Hvor fedt! Kan du huske Fleet Foxes?
Vi troede seriøst, at folkemusik var på vej tilbage."
Man skal sætte pande mod pande.
Mavetid er for slipsetyperne.
At lade sind smelte sammen er for ægte revolutionære.
Det gjorde Swayze i sin fritid, da han filmede DD.
Underteksterne vil sige Dirty Dancing, men DD er...
Det er altså ikke heste, der forårsager virus.
Det er nok ham fyren, der nægter at rense sin jernpande.
Hvor syge skal de folk blive,
før de stopper med at prædike om ikke at rengøre jernpander?
De var USA's mest højlydte befolkningsgruppe i 2010'erne.
"Nej, skatter.
Vent, skatter. Du behøver ikke gøre den rent.
Ingen sæbe, skatter. Du ødelægger krydringen."
Hvad er det for et krydderi?
Den virus, der dræbte Beth i Pigebørn?
Man ved bare, der er liv i den jernpande om natten.
Der er bare dansende kombucha-bakterier.
"Kombucha, kombucha.
Vi skal kraftedeme væk herfra i aften, kombucha."
"Kombucha?"
"Hans pas ligger i skænken.
Vi tager hans Indochino-tøj på.
Og så flyver vi nordpå til Canada.
Når vores venner i nord hører, hvordan vi blev mishandlet...
At jeg ikke har fået så meget som et truckerbad,
siden Romney stillede op til valget."
"Romney, Romney."
"Ja!"
"Op på min ryg, kombucha-bakterie. Kom så. Op på min ryg.
Kombucha, kombucha, kombu, kombu."
"Ja! Pis, nu kommer han.
Vi lader, som om vi er hans kæreste. Tag den der ukulele."
"Hej, skat, er du her allerede til alkoholfrie drinks?"
"Kombucha, kombucha."
"Hvorfor bruger du vores stopord, skat?"
Og slut. Hvordan føltes det?
I 2014 var jeg ved at rengøre min jernpande.
"Der er vist ingen af de fyre her.
Jeg putter en lille sjat sæbe på."
Og så dukkede en af de typer pludselig op i køkkenet
og lagde sine arme over mig, som var han EDB-læreren.
Husker I at blive opslugt af EDB-læreren?
Det var fint.
Så lærte man tidligt at give slip.
Jeg var forresten i jeres Whole Foods.
Cheddaren bliver skarpere for hvert år.
Mit publikum giver de blideste highfives.
Det billede kunne være på en brochure om primatopførsel.
Alle ved, jeg ikke kunne klare modkraften. Jeg ville bare...
Ja, cheddaren bliver skarpere for hvert år.
Min yndlingsdel på indkøb er
at gå direkte til cheddaren.
Det er almindelig cheddar. Okay, fint.
Mellemlagret cheddar.
Skarp cheddar. Ja.
Virkelig skarp cheddar. Sådan.
Seriøst skarp cheddar? For fanden!
Jeg er sådan: "Kom nu!
Lad os holde festen kørende!
Stik mig den Tillamook Psycho-ost!"
"Hallo, gamle dame. Dæmp dig.
Jeg hører, du leder efter Tillamook Psycho?"
"Ja, jeg troede, Biden gjorde den ulovlig."
"Biden er væk, makker.
Vent her."
Så kommer der en fyr i lederhosen og ingen trusser.
"Jeg hører, du er en festabe."
"Ja, giv mig det der lort, Bernie Sanders tager
før en filibuster."
"Hvordan ved jeg, du ikke er strisser?"
"Ville en strisser flippe sådan ud over stærk ost?"
"Okay, okay.
Tag det roligt. En bid ad gangen."
"For satan.
For helvede.
Man kan skære sig på det lort.
Jeg kan høre Wilco.
Jeg kan se Terry Gross!"
"Luk hende ind."
Jeg sviner NPR ret meget,
men hvis nogen holder linjen på brutal og hensynsløs vis,
så er det Terry Gross.
Du godeste.
I en verden af interviewere,
som Jimmy Fallon, med ribbet kondom på...
er den helt ustyrlige spænding
i hvert afsnit af Fresh Air med Terry Gross...
bare så forfriskende.
Hvert afsnit lyder, som om det er optaget i rummet
mellem liv og død.
Det er, som om en gæst sætter sig ved et langt middelalderbord,
mens Terry sidder i den anden ende og renser sin pistol.
Det bedste David mod Goliat-øjeblik i nyere tid var i 2019,
da Terry Gross interviewede Adam Driver.
Har I hørt om det? Det blev droppet,
fordi hun skræmte den tidligere marinesoldat, Adam Driver...
Lillebitte Terry Gross...
skræmte ham så meget, at han flygtede...
fra interviewet.
Han kan bare ikke lide at tale om sine film,
og hun tvang ham som i Clockwork Orange.
Det var et klip af ham, der sang Sondheim-sangen i Marriage Story,
og hun torturerede ham bare med den.
Han sagde: "Stop nu, Terry!"
Og Terry var bare, sådan...
indtil Adam gik.
Vi ved ikke, hvad der skete, for der er ingen optagelser, men...
jeg forestiller mig, at Terry løb efter ham.
Hun forfulgte Adam Driver som en Terminator.
Med en bluetooth-højtaler, der spillede Sondheim-sangen.
"Adam, jeg har interviewet mange tøsedrenge i min tid.
Men ingen så store som dig.
Jeg ville forvente det der 'Jeg vil ikke høre mig selv'-fis
fra Johnny Depp, for han går med halstørklæder og hatte.
Men jeg havde forventet, at du havde mere testosteron
på vej gennem din sædleder."
"Terry, stop nu!"
"Du gjorde nærmest Girls på HBO til din egen OnlyFans-konto.
Nu dugger du dine dyre briller til med en Sondheim sang,
hvor du lyder som en rig unge,
der synger karaoke til sin fødselsdag.
Adam, det interessante ved dig er, at du er så abeagtig
og samtidig så kujonagtig.
Når jeg fanger dig, og det gør jeg...
...vil jeg omfavne dig og fodre dig med en banan."
Hun får kontakt.
"Nej, Terry!"
"Du har ikke lov til at kalde mig Terry Gross.
Terry Gross er mit øgenavn. Jeg hedder Teresa Klam."
Jeg gjorde for nyligt mig selv til grin foran Lin-Manuel Miranda.
Her er, hvad der skete.
Han svarede på noget, jeg lagde på Instagram.
Han skrev: "Haha, det er sjovt."
Jeg flippede ud.
Da jeg fik beskeden, stod jeg udenfor en Starbucks,
der spillede hans sang fra Mary Poppins.
Det er en skorstensfejersang. Den lyder sådan...
Jeg tænkte: "Det er kismet. Sikke et sjovt tilfælde.
Jeg vil filme det og sende det til Lin-Manuel Miranda.
Så kan vi blive venner over det."
Jeg troede, jeg kunne redigere videoen først, men den sendte bare.
Så jeg endte med at sende Lin-Manuel Miranda
et to minutter langt klip...
af facaden på en Starbucks...
hvor jeg er for langt væk til at høre musikken.
Men heldigvis kan man høre, at jeg trækker vejret.
"Det vil Lin bare elske."
Så for at opsummere...
Lin-Manuel Miranda skriver ret uskyldigt:
"Haha, det er sjovt."
Der går 11 minutter.
Og så får han en skummel kortfilm...
med den brutalistiske facade på en Starbucks...
i San Bernardino i Californien...
hvor jeg stønner i mikrofonen.
Hvad var hans svar? "Set kl. 12.23."
Så jeg kommer nok ikke med i Moana 9.
Jeg er for meget på Starbucks. Jeg er et sukkersvin.
Jeg spiser ikke dessert offentligt. Jeg sviner alt for meget.
Men nogle gange går jeg,
bare for at være social, på isbar med venner.
Jeg bliver altid forfærdet over, hvad isdessertverdenen
får lov til at gøre ved Oreos.
De har en masse generiske toppings
såsom jordbærsovs,
chokoladedrys, skumfiduser,
og så har de en bunke af vansirede Oreos.
Først tænker jeg: "Er det sod?"
Nej, det er bare USA's yndlingssmåkage...
lemlæstet til ukendelighed.
Det ser ud til, at narkokartellerne prøver at sende et budskab.
Som om en heks har kværnet dem vinteren igennem.
"Næsten klar!"
Du godeste!
Oreos er et ikon.
De har ikke brug for gratis omtale.
Det er som at se Dame Judi Dench
sælge vibratorer på Instagram.
"Brug koden DENCH...
og gennempul dig selv til galentinsdag."
Du godeste.
Jeg har aldrig set et firma med løsere greb om deres produkt
end Nabisco med Oreos.
Var det Milano-småkager, havde Pepperidge Farm bombet Dairy Queen.
"Fik vi Milanos? Tjek Sausalitos!"
Hvilken sygt svin står i spidsen for Nabisco?
Det andet mærkevaredrys er M&M's,
men jeg tror, dem fra M&M's har sagt:
"I må gerne bruge M&M's, men gør dem ikke fortræd."
Hvorimod hr. Nabisco
talte i telefon med isdessertbranchen,
og isdessertfolkene sagde: "Hr. Nabisco...
det ville være en udsøgt ære at samarbejde med din klient, Oreos.
Vi tror, de ville passe perfekt i isdessertverdenen,
og vi vil følge alle retningslinjer, I udstikker for at bevare værdigheden
og integriteten af USA's fremmeste småkage
i snart et århundrede."
"Gør, hvad I vil med dem.
Vanær dem.
Nedgør og ydmyg dem.
Hak dem i stykker."
"Okay, fint.
Vi kan sagtens hakke dem i stykker,
men vi lover at gøre det ensartet og..."
"Gør det anderledes hver gang.
Der må ikke være nogen mening med lemlæstelsen af min klient.
Put dem i en plastikpose og lad en teenager med tømmermænd
trampe på dem i personalestuen."
"Skal vi inkludere cremefyldet?"
"Kun nogle gange."
"Hvorfor gør du det her?"
"Fordi jeg kan."
Præcis samme dialog kunne kopieres og bruges
om dem, der repræsenterer Eugene Levy kommercielt.
Det her kommer til at lyde som noget opdigtet.
Men det er det ikke.
Jeg var til en vens bryllup på rådhuset.
Jeg var iført det mest maskuline sæt tøj
siden min konfirmation.
Jeg havde et zoot-jakkesæt på.
Mens jeg havde det zoot-jakkesæt på,
følte jeg noget sært befriende ved det.
Ved at have sådan et hypermaskulint sæt tøj på.
Det var som at storme ind i en bølge, jeg har undgået hele livet.
Der var noget sexet ved at give efter for det.
Jeg tænkte: "Måske burde jeg gøre det oftere.
Måske begrænser jeg mig selv.
Jeg føler mig sexet og levende. Det her er interessant."
Lige i det øjeblik kom en ældre dame forbi,
der pegede på mig og sagde: "Frances McDormand?"
Det var ikke en hip, ung kvinde, der drillede mig.
Hun var gammel nok til at hedde Priscilla.
Og hun var sikker på, jeg var Frances McDormand.
Lige som jeg var på nippet til en seksuel renæssance
i et zoot-jakkesæt fra Suge Knight.
Hvis man går rundt med pegefingeren som en pistol
og giver folk Frances McDormand-diagnoser...
så skyd ikke, før du ser deres Oscar
for Three Billboards Over Somewhere in Missouri.
Hvis man spiller en slags Pokémon Go-udgave af...
Men... Hvis man spiller Frances McDormand Go ude i verden...
-Hun sagde: "Frances McDormand?" -Jeg sagde: "Nej."
Så sagde hun: "Nå."
Frances McDormand var på min alder, da hun indspillede Fargo.
Hun sagde ikke: "Frances McDormand omkring Fargo-tiden?"
Det usagte var: "Den 81-årige Frances McDormand?"
Og selvom jeg var pissesur,
blev det kun værre grundet mine venners fryd.
De stod der og labbede det i sig,
som var det en slags helende energi.
Med åbne arme.
Frances McDormand.
Det navn er bare skabt til stjernestatus.
Nogle navne fungerer bare.
Navne skal være så ubesværede som et nys.
Tracy Chapman.
Boulder, Colorado.
Jigglypuff, Wigglytuff. Jeg er holdt op med at prøve.
Andre navne fungerer bare ikke.
Den nye rektor for mit college sender mig tit masse-e-mails, og...
Beklager, men hans navn fungerer bare ikke.
Marc.
C.
Conner!
Hvis jeg er nødt til at have en energidrik mellem dit fornavn
og initialet i dit mellemnavn...
så skal det her altså gentænkes af marketing.
At sige "Marc C." føles som den vokale udgave af det her...
Det kunne jeg mærke i navlen.
Det føles som at lave englehop op ad en bakke.
Marc...!
C...!
"Kom så, du kan godt."
"Hvem er du?"
"Jeg er din genbo. Jeg så dig lave englehop op ad bakke.
Du kan godt, makker."
Conner!
Jeg vil være som Justin Timberlake i The Social Network over for Marc.
Jeg vil invitere ham på sushi, bedåre ham over appletinier,
og på vej ud af døren vil jeg sige: "Forresten, Marc...
drop det C."
Trent Reznor, Trent Reznor, Trent Reznor.
"Eller hør, Marc. Hvis det C er så skidevigtigt for dig,
så drop Marc og Conner og kald dig bare C."
Hvis ham her bare hed C...?
Så ville jeg sende ham mine trusser.
Ja, I har nok aldrig set Seth Meyers kæle sådan for mikrofonen.
Lorne Michaels ville skyde mig i benet, hvis han så det her.
Hele dagen i garderoben: "Tal ikke om Seth Meyers.
Kom igennem én aften uden at tale om ham."
Hvis fyren her bare hed C,
ville vi snart se ham på turné med Killer Mike.
Inden november står han bagved...
og laver den fedeste C-walk.
Var I bekymrede for mig, da jeg røg ned med stolen?
Lidt? Jeg ramte hårdt.
Bare rolig, mit lokalmiljø er altid bekymret for mig.
Det har jeg en god historie om. Jeg gik i sjette klasse.
Der var årsfest ved søen, afholdt af klassens sejeste pige.
Hun havde en storebror i ottende,
der var kendt af alle som en psykopat.
Han var berygtet for at have været i ungdomsfængsel
for at gennembanke en voksen sikkerhedsvagt.
Unger fra søerne i Massachusetts finder sig ikke i noget pis.
Okay, så jeg kom til festen ved søen, og...
ham broren stod på badebroen
og smed mine klassekammerater i vandet en efter en.
Som om det var en forlystelse, stod de allesammen på række.
Jeg tænkte: "Hvor fedt," og stillede mig i kø.
Det blev min tur. Han stoppede og kiggede ned på mig...
"Chris, er du sikker?"
"Jeg vidste slet ikke, du kunne tale.
Og hvad er det, du mærker i mig,
der vækker en hidtil slumrende empati?
Smid mig nu i søen."
"Nej, Chris. Jeg kan ikke med god samvittighed smide dig i."
"Jeg så dig lige smide en fra fjerde klasse ti meter op i luften.
Smid mig nu i vandet."
"Hvad er problemet?"
"Han anser mig åbenbart for ukastelig."
"Det kan jeg godt forstå.
Jeg har ikke sprog for det endnu.
Men der er nok et tysk eller japansk udtryk for det.
En paragraf."
"Okay, Chris. Hør her.
Jeg holder dig om livet, og så tæller vi ned fra tre,
og så kaster du dig selv ud...
i søen."
"Lige som scenekamp?
Jeg er kommet for at undslippe teatret!"
Skærmen fader til sort. Executive producer er Mike Birbiglia.
Mike Birbiglia, jøsses.
Han ligner Freaky Friday for far og søn
i samme krop. Du godeste.
Han ligner en, der sælger Wordle-spoilere til FBI.
Vi snakkede om Marc C. Conner før.
Jeg gik i skole med...
Han er rektor for Skidmore. Jeg gik på college der.
Den sidste ferie...
Jeg tror ikke på ferier.
Ferier er kun for børn og Dua Lipa, og...
Min sidste ferie var i 2017,
og jeg lavede overtræk i en luksuriøs hattebutik.
Hattebutikken var i Saratoga Springs i delstaten New York, hvilket er...
Det er en by med hestevæddeløb, så der er skumle formuer...
Mine mandevenner og jeg er vilde med nostalgiske ting.
Så vi tog tilbage til...
Nogen har fortalt mig, at nostalgi blev anset
for en alvorlig sindslidelse dengang i pionertiden.
Man kunne komme i karantæne for at udvise tegn på nostalgi.
Så hvis man var sådan...
"Jeg savner juletiden."
"Væk fra hende, drenge.
Hun er ikke rask, mine sønner."
"Hvorfor, far? Er det tyfus?"
"Nej, det er ikke tyfus.
Det er nostalgi.
Hør her, mine sønner.
Hvis I ser jeres far efter et par whiskyer,
og han tænder et lys for at rejse tilbage i tiden
i sine Facebook-billeder...
mens han lytter til Animal Collective...
eller Passion Pit...
så gør mig en tjeneste: Afliv mig som en kylling eller en myg.
Gør permanent skade på jeres far, drenge."
"Er det ikke lidt ekstremt, far?"
"Nej. Ved I, hvad der er ekstremt?
At længes efter en Girl Talk-koncert tilbage i 2008.
Det var bare en fyr, der holdt to boombokse!"
Okay, så...
Hattebutikken, hvor jeg kom i overtræk,
hed Hatsational.
Der er så meget efterspørgsel på luksushatte
i Saratoga Springs, at der er to Hatsational-butikker
få hundrede meter fra hinanden.
Man skal vide om Hatsational, at tiden ikke bevæger sig
på samme måde, som man er vant til det.
Den styres af en 14-årig dreng...
der påstår at have status.
Han står i fint tøj, og jeg mener ikke kjole og hvidt.
Det er som en forretningsmagnat fra jazztiden.
Han er meget... Han er stille, men ikke genert.
Han respekterer dig bare ikke nok til at hæve stemmen.
"Undskyld?"
Ældre kvinder arbejder der også, men de adlyder nissen i søndagstøj.
Aldersforvirringen er meget Miyazaki.
Og de tager selv alle stofferne. Altså, de har hatte på.
Fascinatorer, der fylder det hele.
Hans eneste forankring i den moderne tidsalder er,
at han har togskinner i hele munden.
Vi begik den fejl, at vi ikke ville gøre ham utilpas,
fordi vi er langt over 30, og han er en tween.
Men vi tog ikke højde for,
hvad uendelig adgang til luksushatte gør ved et tweenage-ego.
Vi har aldrig set lignende i Vesten.
Den tætteste sammenligning er nok til Tibet,
hvor dalai lamaen udvælges som dreng.
Det pumper egoet op. Det er, som om han altid har været der.
Som om han fejlede en troldkvindes test i 1920'erne.
Han havde øjne, der havde oplevet Preussen...
Han var forbandet til at arbejde i begge Hatsationals.
Man kom ind i den ene, og så stod han der i fint tøj,
og så løb man over i den anden...
"Naturligvis.
Naturligvis er jeg også her.
Hvor skulle jeg ellers være?"
Han har en vertikal fedora, så han ligner...
Hannibal Lecter, da de finder ham i Costa Rica.
I skal også vide om Hatsational,
at priserne skræmmer væk.
Man kommer for at prøve hatte. Ikke for at købe hatte.
Mine drengevenner og jeg prøver hatte.
Jeg er meget opmuntrende.
"Åh gud, Jerry. Den hat klæder dig så godt.
Buck, du ser så fransk ud i den hat."
Tweenageren bevogter de bedste hatte...
der kun er for krybskytter, krigsforbrydere og andre onde folk.
Gud forbyde, at en af os prøver hatten forkert.
Han kan slet ikke være i det.
Vi får moret os. Så siger jeg: "Lad os smutte."
Jeg siger: "Tusind tak." Jeg er selvfølgelig talspersonen.
"Tusind tak.
Vi har haft det så sjovt med jeres hatte.
Tusind tak. Vi kommer tilbage."
På vej ud hører jeg ham sige til de gamle damer:
"Jeg vidste, de var 'kommer tilbage'-typer."
"Undskyld, hvad fanden sagde du lige?"
"At I var 'kommer tilbage'-typer." "Og hvad er det?"
"Folk, der prøver en masse hatte,
siger de kommer tilbage, men aldrig gør det."
"Så du mener, vi er 'kommer tilbagere'?
Kom, Chris. Vi skrider.
Det lille art deco-svin skal ikke...
Den lille mandefløs...
skal ikke svine mit slæng.
Sådan en prepubertær West Egg-tøs skal ikke...
kalde mig og de tre fineste fyre for "kommer tilbagere".
Et udtryk, jeg hører her for første gang.
Et udtryk uden nogen kulturel vægt.
Et udtryk skabt i syge og forskruede sind
hos butikscharlataner fra jazztiden.
Jeg skal vise ham, vi ikke er 'kommer tilbagere'."
"Nej, Chris. Stop. Du har drukket meget cider."
"Nej, jeg har ikke.
Jeg har ikke drukket meget cider."
"Hallo, knægt.
Hvor meget for den hat? Jerry, den kunne du godt lide, ikke?"
"Nej, Chris. Ikke nok til at ville købe den."
"Hvor meget koster den."
"Den koster 120 dollars. Hvorfor?"
"Put den i posen."
"Nej..."
"Buck, du kunne lide den der?"
"Ja, jeg synes, jeg så ret fransk ud i den."
"Ja, tag den med. Og Rory, du kunne lide den?"
"Ja. Jeg lignede Rod Stewart i 80'erne i den hat."
"Det gjorde du ikke, men fint. Tag også den med. Og...
Det lort, jeg havde på hovedet. Hvad koster alt det?"
"560 dollars."
"Er vi stadig 'kommer tilbagere'?"
"Det tænkte jeg nok, pikhoved."
"Din konto er i overtræk."
Jeg ved, hvad I tænker. "Drengevenner, Chris?"
"Er det Funko Pop-figurer? Vis os dine drengevenner.
Chris, det giver ikke mening." Fint nok.
DIN KONTO HAR IKKE NOK MIDLER
SALDO EFTER GEBYRER: -93,30 DOLLARS
Se lige fortrydelsen malet i de ansigter.
Se den tragiske polykyle.
Man går ind på en bar og ser de tre på scenen
i færd med at pakke guitarer væk og tænker: "Godt, vi missede det.
Godt, vi missede et to timer langt akustisk cover af 'Uptown Funk'."
Vi havde en svær samtale for nylig,
hvor vi alle indrømmede, at vi aldrig havde haft hattene på...
nogensinde igen.
Og jeg ved, hvad I tænker.
"Okay, så det med drengevennerne var rigtigt nok.
Men den onde teenager, Chris? Helt ærligt.
Det er en af dine overdrevne vrangforestillinger."
Tror I ikke, jeg har kvitteringerne med?
Hvem tror I, jeg er?
Hvem fanden tror I, jeg er?
Tror I, det her er en leg?
Tror I, jeg ikke tager mit job alvorligt?
Tror I, det her er en forpulet leg?
Tror I ikke, jeg har kvitteringen med til Chicago, Illinois?
Nu skal jeg fortælle jer noget, I ved på et somatisk plan,
hvis ikke intellektuelt.
Han er ældre end dem.
De her tre er ikke gode mennesker.
De har gjort ting, der kan fryse blodet til is.
Men ved siden af denne dæmon fra oldtiden?
Der er de gode som Greta Thunberg.
Se, hvor stramt han holder ham.
Som for at holde ham tilbage.
Han smiler, fordi han ved, han sagtens kan komme fri.
Få ham væk herfra.
Hvad? Var kameraerne ikke tændt?
Undskyld.
Har I prøvet at få hjullås på bilen? Jeg elsker hjullåsen.
Den får man på, hvis man har parkeret
i vildt lang tid.
Det er ydmygende. Som en dosmerhat til bilen.
Folk mister alle hæmninger, når de ser en bil med hjullås.
Selv bibliotekarer siger: "Hold da kæft, mand!
Han har hjullås på."
"Hvad pokker? Laver du Crip Walk lige nu?"
Jeg kan godt lide hjullåsen,
da det er det sidste element i moderne lovgivning,
der er som en troldmands vrede.
"Du har parkeret her for længe!
Så nu skal du blive for altid!"
I har været fantastiske. Vi slutter med en sang.
Tusind tak.
Giv os noget dramatisk lys. Tak.
Nogle gange forstår jeg ikke Meningen med ting
Som den dengang I et spøgelseshus
Hvor det mest skræmmende for mig Slet ikke gav mening
Misforstå mig ikke
Jeg var bange hele vejen Man går på række
Og ting overfalder en Som dæmoner med motorsave
Gedemænd og topløse klovne Fanger på flugt, der vil have hjælp
Jeg kunne knap klare det Jeg sagde: "Åh gud, nej"
Men det, der fik mig til At skrige hæmningsløst
Åh gud!
Det, der gør mine ben til gele Er ikke dødninge eller trolde
Nej, det er en anden gæst
En ung kvinde i arbejde
I et smagfuldt Madewell-outfit
Hun var ikke excentrisk Dette var ingen goth
Det var en kusine
Og efter at have set Alt det her uhyggelige pis
Var synet af en 28-årig i civil Der slet intet sært gjorde
Nok til at ramme mit gyser-g-punkt Jeg løb skrigende bort
Jeg sagde: "Undskyld, jeg ved ikke Hvorfor jeg reagerer sådan"
For at mildne min rædsel Begyndte hun at vinke
Hvilket kun fik mig Til at skrige højere
Så nu Shelley Duvall-skreg jeg Ad en kvinde, der vinkede til mig
Som borgmesteren i en parade
Mens skræmmerne Så til i forvirring over
Hvorfor de blev overgået Af så ufarlig en person
At hun ville passe perfekt ind i
Regal
Cinemas
Forshowspræsentation
Det trælse for mig er Hun står lige bag mig i rækken
Så hun har set alt Det andet uhyggelige lort
Jeg ikke har reageret sådan på
Som en gammel cockney Spændt fast på en madras
En lille dreng i en hundemaske
Der siger Jerry Maguire-replikker "Hjælp mig med at hjælpe dig"
Gid jeg havde ordene til at sige Jeg bare er en irsk katolik
Der ikke får skreget I nærheden af nok
Jeg holder det inde
Eksempelvis i 2014 Hvor jeg kastede så højlydt op
At min partner ringede til min mor Og sagde: "Er det her normalt?"
Min mor sagde: "Ja. Chris er En meget performativ opkaster"
Det faktum, at jeg blev mest skræmt Af en anden gæst
Giver faktisk et moderne tvist Til spøgelseshuset
Hvor alle gæsterne tænke: "Vent, er vi monstrene?"
Jeg hader den slags lort
Kender I det Når gyserfilm handler om...
En lille busket fyr
Men så siger de: "Nej, det handler om allergi"
Pis af med jer
Kom ikke og sig At filmen Hereditary
Handler om moderskab
Den handler om, hvor skræmmende En gruppe nøgne voksne er
I skæret af et lysstofrør
Tak, Chicago.
Tusind tak.
Tekster af: Jesper Sodemann