Downloaded from YTS.BZ
Official YIFY movies site: YTS.BZ
KRIS FLEMING UŽIVO U PALASU
Čikago!
Hvala najlepše.
Večeras snimamo specijalnu emisiju. Pokušavam da proširim publiku
mimo žena koje su ponele nož na maturski bal.
Sad živim u Los Anđelesu, iako svi misle da živim
u mlinu za jabukovaču u Roud Ajlandu.
Svi misle da živim u šupi u zemlji mraka,
ali živim u Los Anđelesu.
Već prve nedelje u LA-u, dobio sam kaznu zbog prelaska ulice van pešačkog prelaza.
Citiraću policajca koji me je zaustavio: „Hodaš mi tu sav razdragan.”
Bio je u pravu. U to vreme...
...skakutao sam ulicom razigranim korakom.
Ali bio sam stidljiv.
Pa sam se smeškao kao Pol Deno.
Znate kako Deno ima široku facu i jedva primetan osmeh koji „A24” obožava?
Da mi je bar neko rekao
da je taj diskretni osmeh jadniji nego da se uopšte ne smeješ.
Ovu ekipu treba smesta izbaciti.
Rekao sam bez cirkuskih klovnova, samo večeras.
Panoramski točak je ostao bez nadzora.
A ja ne mogu da ih nosim na duši.
Polako, polako. Kad skinem rukave, izgledam kao...
Kao devojka koja je nestala još 2000. Sad su je konačno našli.
Preživljavala je na šlagu za pse poslednjih 25 godina.
Na mrvicama šlaga.
Objavio sam specijal pre dve godine
koji je pokrenuo nacionalnu potragu za mojim zamenicama.
FBI.
Recite vi meni, vi me gledate.
Samo čekam da mi generacija Z pošalje mejlom dijagnozu pravog roda.
Mislim, oni su ta sranja...
...skapirali. Ja sam suviše pasivan.
Čitav život identifikujem se prema porudžbini u restoranu.
Prihvatam kako god da mi se konobar ili konobarica obrate.
Otkad znam za sebe, ide: deca, žene, Kris...
...muškarci.
Što mi govori da bih se glat uvukao u neki od onih čamaca za spasavanje.
„Zašto si ga pustio?”
„Ne znam, vidi kako nosi gaće.”
„Vide mu se dlake.”
Tu su se izgubili.
Resetovanje na nulu, dobro je.
Mislim da su moja očekivanja od muškosti sjebana još od samog starta
zato što sam u šestom razredu svirao u školskom orkestru.
Znam da ste i vi. Znam da jeste, znam.
Znam, znam. Znam.
Moja očekivanja od muškosti sjebana su od samog starta
zato što sam svirao u školskom orkestru, i do dana današnjeg,
nisam video razvijenijeg muškarca od tog šestaka sa tubom.
Kad god se ultradesničari zapitaju:
„Gde su nestali pravi muškarci u ovoj zemlji?”
Sviraju bas pesme „Greensleeves”
u zadnjim redovima orkestra.
Pored njih Dejv Batista izgleda kao Bernadet Piters.
Za boga miloga!
Šta se to dešava sa hormonima šestaka koji sviraju tube?
Kad biste prosečnom detetu dali tubu,
ono bi...
A onda dolaze te grdosije od dva metra.
Mirni kao bubice.
Sa gustim bradama kao iz mini-serija na HBO-u.
I licem brodskog radnika kog su šibali vetrovi.
Dele flašu viskija ukrug, samo da se zagreju.
Pored pas pije pivo iz činije.
Jedan od njih javlja se na telefon:
„Zdravo, klinjo.”
„Pokupiće te posle probe, sine.”
„Imaš dete?”
„Da, prva godina faksa.”
„Dobar dečko, pravi sitne gluposti, ali ko ih nije pravio u tim godinama?”
U američkim medijima,
uvek se igrači američkog fudbala prikazuju kao najkrupniji,
zato što su najagresivniji.
Zato što te pakao prati kad si skoro pa ogroman.
A mir i spokoj prate...
...one koji su stvarno ogromni.
Pravim džinovima ne treba PR.
To je kao nemačka doga u poređenju sa nemačkim ovčarom.
Inače, kad god osećam da sam razumeo svet
i želim da izbacim to u etar,
pogledam za koju svrhu su psi prvobitno odgajani.
Recimo, spinger španijel prvobitno je odgajan
da locira jezero u gradu.
A onda, da vidi da li se drugo jezero dodiruje s tim jezerom.
I onda otrči u grad da kaže čoveku.
I tačka.
Šta to znači?
Takođe, možete odrediti koliko je neka pasmina stara.
Klamber španijel prvobitno je odgajan da locira rupe
i dežura iznad njih u slučaju da đavo ne izviri.
Zvuči kao „Kućni prijatelj iz prerije” kad tako tapšete.
Dakle, nemačka doga i nemački ovčar.
Nemački ovčar nikad nema mira.
Ti psi večito negde jure.
A to je najviše rangirani pas u zemlji.
Policijski pas.
Još nisam video policajca sa psom i pomislio:
„Svaka mu čast kako vodi tog psa.”
Policajci su pretvorili aerodrome
u terene za dresuru pasa bez povoca.
Imaju malo, neposlušno kuče nemačkog ovčara
sa prslukom „policijski pas na obuci”,
koje trči naokolo sa nečijim jastukom za vrat u zubima,
dok policajac juri za njim i viče: „Ne obraćajte pažnju na nas, na obuci je!”
Stvarno, došli smo do toga da mogu imati i policijske krabe,
znate, barem...
Kraba barem neće otići daleko.
Ako odem na carinu i vidim službenika, ili službenicu...
Zamalo da postane gadno na Reditu.
I vidim ih kako stoje pored krabe, ne želim ni da znam kakav je plan.
Još ako vas kraba prostreli svojim sveznajućim okom...
...i te kako ćete isprazniti tečnosti.
A ja sam empata.
Da imate samo gram empatije koju ja imam, ležali biste prikovani za postelju.
Bili biste vezani za sklopivi zidni krevet.
Kao u filmu „Neprilagođena”. Osećam vašu energiju.
Osećam da će mi jedan od vaših momaka poslati poruku posle nastupa.
„Ćao, Krise.”
„Super ti je fora s policijskim krabama.”
„Duhovito, a opet...
...ima u tome i malo istine.”
„U nekim delovima Turkmenistana...”
„O bože.”
„Poznato je da pojedine carinske službe koriste
ljuskarske policijske snage.”
„Iako ovo nije kraba o kojoj si pričao na svom nastupu...“
Hvala, Tomase, blokiran si.
Odjednom mi ljudi koje poznajem
iskaču s nekim brkatim verenicima.
A svi se oblače kao Robin Vilijams u „Kavezu”.
S jakim butinama.
I svi izgledaju kao da nemaju prošlost.
Kao da je „Hindž” primao previše žalbi,
pa su odlučili da fabrički naštancuju sve te...
Koji svi žive u istoj zabludi
da bez njih nema zabave na svadbama.
„Krise, Krise. Moraš da upoznaš Tomasa.
Tako je zabavan. Nosi neku luckastu čarapu.”
Dame, ako nije luckast dalje od čarape...
...takav tip će se sakrivati iza vas ako, ne daj bože,
u zoo-vrtu upadnete u prostor s gorilama.
„Možeš ti to, ljubavi.”
„Ti si jaka i nezavisna, ljubavi, možeš ti to.”
„Ne, Krise, Tomas je tako zabavan.”
„Na svadbama izvodi interpretativni ples, iz fazona.”
Slušajte, vi normalci, interpretativni ples nije jebena sprdnja.
Moj kostim ne pripada vašoj kulturi.
Interpretativni ples je moj način da zračim svetlošću
i platim astronomski velike račune kod veterinara.
Zato što je moj pas Erik pojeo smart auto.
I da, Erik se piše sa K, ne sa C.
Ma, je li? Tomas je tako zabavan? Da ga vidimo kako vodi kongu.
Svi su zabavni dok ih ne bace na mesto vođe.
Vođenje konge zahteva disciplinu...
...viziju i samokontrolu.
Treba se kretati mnogo sporije nego što mislite.
Iza sebe imate lanac onih koji zavise od vas...
...čije godine ekstremno variraju.
Imate trogodišnjeg balavca...
...mladoženju u relapsu...
...i najstariju babu u zemlji.
Ako samo pomislite na neku ludost,
izazvaćete lančani sudar.
A to su mračne vode.
„Krise, molim te, prestani. Tomas je zabavan.”
Ne, ne, video sam ja zabavno.
Znam ja šta je zabavno.
Na koledžu sam živeo sa cimerom
koji je iskočio kroz prozor naše sobe na prvom spratu da bi šutnuo tipa
zato što je tip pišao po našoj kući.
E to je zabavno.
Gde će Tomas biti kad neko bude zapišavao tvoju kuću?
Reći ću ti gde će biti.
Biće na telefonu, zvaće Dženinu sladoledžinicu
da pita kad će imati novi ukus ubee.
„Na vašem sajtu piše od 1. septembra, a 1. septembar je došao i prošao.”
Takođe, dame, Tomas...
Ako vas tera da ga zovete po najdužoj verziji imena,
to je tip kojem ne smeta da troši vaše dragoceno vreme.
Morao sam da rentiram auto ovde.
Dok su dovozili auto do mene, treštala je neka super fank muzika.
A onda, kad su mi predavali auto, promenili su stanicu na NPR.
Da me isprozivaju bez reči.
Izvodio sam ovaj nastup širom zemlje
i da čujem grobnu tišinu posle te rečenice...
Idemo iz početka.
O, volite kad improvizujem.
Čikago je grad komedije, volite vi to.
Ovde je Set Majers pekao zanat.
Morao sam da dođem tamo gde je Set Majers naučio pravilo trojke.
Znam da ste vi navikli na standard „Sekond sitija”.
Pod okrutnim tutorstvom Bobija Mojnihana.
Beskorisno, sve što kažem je neupotrebljivo.
Želim da pohvalim majstora svetla, koji je bio u timu koji je uhvatio Osamu.
Dakle, nedavno sam morao da rentiram auto, i dok su mi ga dovozili,
iz auta je treštala fank muzika.
A onda su mi predali auto i promenili stanicu na NPR.
Da me isprozivaju bez reči.
Znam da ostavljam utisak,
ali zar ličim na nekog ko se smeje na „Wait, Wait... Don't Tell Me”?
Nekog ko govori da je paradajz prelep?
Ma nije valjda.
Mislio sam da je moj vajb malo sofisticiraniji od toga.
Ja izgledam kao neko ko treba da pošalje poruku Imodžen Hip.
Dajte mi pet minuta sa gđicom Hip.
Shvatio sam njenu poruku u hitu „Hide and Seek”.
I tako sam slušao NPR. NPR više nije onaj stari.
Uključim ga da nešto naučim, a NPR sad emituje ovo:
„Šta je zata?”
„Danas ćemo saznati.”
Onda intervjuišu najmlađu osobu koju nađu,
nekog 39-godišnjaka iz Vašingtona.
Mimo mikrofona, tip potpuno omaši. „Zata je zombijev tata.”
Iskreno mi je žao starijih milenijalaca. Oni zaslužuju grant.
Pripremali su se za svet koji jednostavno ne postoji.
Zasukali su rukave svojih laboratorijskih mantila
i na kafi vodili ozbiljne diskusije sa svojim profesorima.
A sad žive u ovom svetu u kom svi seksualizuju Šreka.
Bedak.
Mi, kao mlađi milenijalci,
i znam da izgledam kao da sam već u pedesetim, ali...
Niko mi nije rekao da stavljam zaštitu od sunca na dekolte.
Zato izgledam kao sekretarica srednje škole u „Briljantinu”.
Mi, mlađi milenijalci, naučili smo da se distanciramo
tu negde oko rata u Iraku i filma „Garden State”.
Ja sam...
Mislio sam: „Ako Zeku Brafu svaki put upali...
...moram da naučim kako da letim iznad svog tela.
Zek Braf, drugi dolazak gospodina Tamnusa.
Beta, ali psihotičan u isto vreme. Kao stjuardese.
Da li i vi imate utisak da bi nas stjuardese pobile
da nema pilota?
Mrze nas iz dna duše.
Setite se, jedno kraće vreme tokom 2021.
nisu prestajale da vezuju ljude za sedišta lepljivom trakom.
To mi se nikad nije dopadalo.
Niti primam hranu od njih.
Kad vidite odrasle poslovne ljude kako viču: „Keksići!”
„Perece!”
„Neka, hvala.”
Jedino se tada osećam kao profesionalni snouborder.
Izbaci šalu s profesionalnim snouborderom.
Taman sam pomislio da sam vas pridobio...
...a vi me ostavite da stojim tu, sa mojom joni u rukama.
O čemu smo ono pričali? Stariji milenijalci...
Čujte, stvarno želim da napravim utočište za starije milenijalce
mesto gde na miru mogu da igraju ultimativni frizbi!
I viču „do jaja” u isti glas!
I uživaju u svojim tikvicama.
Kako obožavaju te tikvice, zaboga.
Kad mi ponude tikvice, pomislim: „Škola se završila.”
Da, daj mi taj krastavac koji je izgubio sve u kazinu.
I onda stariji milenijalci mogu da upoređuju
svoje grickalice iz „Trejder Džoa”. Opsednut sam njime.
Imam hiperfiksaciju na „Trejder Džoa”.
Moram da pričam o njima svako veče.
Moja omiljena stvar kod „Trejder Džoa”.
Znate kako svake nedelje povlače robu?
I nemaju nimalo srama zbog povlačenja.
Toliko ne prihvataju odgovornost
da se na kraju ti osećaš glupo što si to kupio.
Genijalno.
A obaveste te tako što zalepe
izgužvani list kompjuterskog papira,
na 30 cm od poda. I onda su u fazonu: „Hej...”
„Našli smo ljudske ostatke u dinji.”
„Nisi valjda kupio to sranje?”
To je kao neka taktika alfa osnovaca.
Kao osmak u duksu s kapuljačom na zadnjim pegovima nečijeg bicikla.
„E, našli smo jegulje u mineralnoj vodi.”
„Hej, niko od vas pozera nije kupio kapreze sendvič?”
„Našli su Džimija Hofu u većini kapreze sendviča.”
”Brate, u močiju je bilo metaka.”
„Bilo bi baš sjebano da si uzeo moči.”
I svako ko je kročio kod njih, završio je sa salmonelom.
Svako ko je tamo ušao između aprila i novembra
ima generacijsku salmonelu.
Muka mi je kad ljudi krive životinje zbog virusa.
„O, konji su izazvali ovo.”
Znam konje, konji ne rade ništa.
Jeste li ikad videli konja i saznali da ima 35 godina?
Obožavam to.
„To mi kaži, čoveče! Sećaš se 'Flit foksiz'?”
„Da, stvarno smo mislili da se folk vraća na velika vrata!”
Morate nasloniti čelo o čelo.
Češkanje stomaka, to je za poltrone.
Mentalno jedinstvo sa kobilom, to je za prave revolucionare.
To je Svejzi radio vikendom, dok je snimao „PP”.
Pisaće „Prljavi ples”, ali „PP”...
Ne, ne stvaraju konji te viruse.
Već onaj tip što odbija da opere svoj tiganj od livenog gvožđa.
Koliko ti ljudi treba da se razbole
da odustanu od svojih propovedi protiv pranja livenih tiganja?
Bili su najglasnija populacija u Americi tokom većeg dela 2010-ih.
„Ne, dušo. Dušo...”
„Čekaj, dušo. Ne moraš da ga pereš.”
„Nemoj deterdžentom, dušo, skinućeš začine.”
Koje začine?
Virus koji je pokosio Bet iz „Malih žena”?
I sami znate da se taj njegov tiganj od livenog gvožđa noću pomera.
Na njemu leluja SCOBY kultura kombuhe.
„Kombuha, kombuha.”
„Noćas palimo odavde, kombuho.”
„Kombuha?”
„Drži pasoš u kredencu.”
„Stavićemo malo na ona njegova odelca.”
„I pravac Kanada, letimo na sever.”
„Kad naši prijatelji sa severa vide kako loše postupaju sa nama...
...da me nisu ni ovlaš zaprali
...još od Romnijeve kandidature.”
„Romni, Romni.”
„Da!”
„Penji se na moja leđa, kombuhin SCOBY. Hajde, popni mi se na leđa.”
„Kombuha, kombuha.”
„Da! Sranje, evo ga dolazi. Brzo.”
„Pravićemo se da smo njegova devojka. Uzmi ukulele.”
„Ćao, draga. Nisam očekivao da ćeš tako brzo svratiti na moktel.”
„Kombuha, kombuha.”
„Dušo, zašto koristiš našu lozinku?”
I kraj scene. Kako je bilo?
Tamo negde 2014. planirao sam da očistim svoj liveni tiganj.
Rekoh: „Znaš šta? Ne vidim nijednog od onih malaca.”
„Ne vidim nikakve naslage.”
„Sipaću malo deterdženta.” Štrc.
A onda se jedan od tih malaca magično stvorio u mojoj kuhinji.
I stavio ruke preko mene kao nastavnik informatike.
Sećate se toga? Sećate se kako vas je nastavnik informatike „apsorbovao”?
Nije mi to smetalo.
To su bile prve lekcije u prepuštanju.
Inače, bio sam u vašem „Hol fudsu”.
Čedar je svake godine sve oštrijeg ukusa.
Moja publika najnežnije baca petaka.
Taj kadar bi bio slika na brošuri o ponašanju primata.
Svi znaju da ne bih podneo udarac.
Da, čedar je svake godine sve oštriji.
Kad uđem... To mi je omiljeni deo prodavnice.
Idem pravo ka čedaru.
Običan čedar. Dobro, dobro, da, da.
Srednji čedar.
Oštri čedar, to.
Stvarno oštar čedar, daj!
Opasno oštar čedar? Jebote!
„Dajte!”
„Žurka ne sme da stane!”
„Pokažite mi tog psiha iz Tilamuka!”
„Hej, hej, hej. Bakice, smirite se.”
„Čujem da tražiš tilamučkog psiha.”
„Da, mislio sam da ga je Bajden zakonom zabranio.”
„Druže, Bajden je odsvirao svoje.”
„Sačekaj tu.”
Izlazi tip u lederhozenkama, bez gaća.
„Čujem da partijaš.”
„Da, da, daj mi ono sranje koje Berni Sanders uzme
pre filibastera.”
„Kako da znam da nisi pandur?”
„Da li bi se pandur ovako naložio? ”
„Hej, okej, okej.”
„Samo polako, gricni malo.”
„U jebote.”
„Kakvo sranje.”
„Ovo sranje razvaljuje.”
„Čujem 'Vilko'.”
„Vidim Teri Gros!”
„Pusti je, čoveče.”
Pazite, ja mnogo pljujem NPR,
ali postoji jedna osoba zbog koje je taj radio realan, brutalan i bespoštedan.
Teri Gros.
Za boga miloga!
Među tim voditeljima tok-šoua,
poput Džimija Felona sa bodljikavim kondomom...
...krajnje nepodnošljiva napetost
svake epizode „Fresh Air-a” s Teri Gros...
...deluje kao pravo osveženje.
Zvuči kao da je svaka epizoda snimana u limbu
između živih i mrtvih.
Zvuči kao da gost sedi na jednom kraju dugog srednjovekovnog stola,
dok Teri na drugom kraju - čisti pušku.
Omiljen skorašnji momenat u stilu Davida i Golijata, iz 2019. godine:
Teri Gros intervjuiše Adama Drajvera.
Znate to? Dakle, intervju je skrepovan
zato što je Teri izbezumila bivšeg marinca Adama Drajvera...
Malena Teri Gros sa svojih metar i žilet...
...toliko ga je izbezumila da je pobegao...
...sa intervjua.
Izgleda da ne voli da gleda svoje snimke,
a ona mu je praktično inscenirala „Paklenu pomorandžu”.
U pitanju je insert iz "Priče o braku" u kom on peva Sondhajmovu pesmu,
a ona ga praktično muči time.
Preklinjao ju je: „Teri, nemoj, molim te!”
A Teri je samo...
Sve dok Adam nije otišao.
Ne znamo šta se dalje dešavalo jer ne postoje snimci, ali...
...ja zamišljam da se Teri dala u poteru za njim.
Pojurila je za Adamom Drajverom niz ulicu kao Terminator.
U ruci drži blutut zvučnik, sa kog trešti njegova verzija Sondhajma.
„Znaš, Adame, intervjuisala sam ja mnogo pičkica u svoje vreme.”
„Ali retko koju tebi ravnu.”
„Mogu da očekujem to 'O, ja ne mogu da gledam svoj rad'
od Džonija Depa, zbog onih marama i šešira.”
„Ali sa tobom, očekivala sam da malo više testosterona
pumpa tim tvojim semenovodima.”
„Teri, molim te!”
„Ti si pretvorio 'Devojke' na HBO-u u svoj lični 'Onli fens' nalog.”
„A sad si se upiškio u te tom ford gaće zbog jednog malog Sondhajmovog klipa
u kom zvučiš kao bogataški klinac koji peva karaoke na rođendanskoj žurki.”
„Ne mogu da verujem, Adame, da izgledaš kao gorila,
ali si istovremeno obična kukavica.”
„Kad te uhvatim, a uhvatiću te...
...uguraću ti bananu u usta.”
Hvata ga.
„Teri, ne!”
„Ti nemaš pravo da me zoveš Teri Gros.”
”Teri Gros mi je nadimak. Pravo ime mi je Tereza Ogavna.”
Nedavno sam se obrukao pred Lin-Manuelom Mirandom.
Evo šta se desilo.
On je reagovao na neku moju objavu na Instagramu.
Napisao je: „Ha-ha, baš duhovito.”
Izbezumio sam se.
Poruka mi je stigla dok sam stajao ispred Starbaksa,
u kom su puštali njegovu pesmu iz filma „Meri Popins”.
Zvuči kao odžačarska pesma.
Rekoh: „Ovo je kismet. Prst sudbine.”
„Snimiću ovo i poslati snimak Lin-Manuelu Mirandi.”
„I to će nas zbližiti.”
Mislio sam da mogu da editujem snimak u aplikaciji, ali samo sam ga... poslao.
I tako sam Lin-Manuelu Mirandi poslao
dvominutni klip...
...fasade Starbaksa...
...gde ja stojim suviše daleko da bi se čula muzika.
Srećom, čuje se moje disanje.
„O, Lin će se oduševiti.”
Da sumiramo...
Lin-Manuel Miranda piše jedno bezazleno:
„Ha-ha, baš duhovito.”
Prolazi 11 minuta.
A onda prima veoma mračan kratki film...
...brutalističke fasade Starbaksa...
...u San Bernardinu, u Kaliforniji...
...sa mojim hripanjem u mikrofon.
Kako je reagovao? „Viđeno u 12.23.”
Mislim da me nećete gledati u „Vajani 9”.
Previše vremena provodim u Starbaksu. Zavisan sam od šećera.
Ali ne jedem deserte na javnom mestu. Pravim grozne grimase dok jedem.
Međutim, povremeno odem
sa prijateljima na sladoled, čisto druženja radi.
I uvek se zaprepastim kad vidim šta je sladoledžijama
dozvoljeno da rade sa oreom.
Imaju gomilu topinga iz javnog domena,
tipa preliv od jagode,
čokoladne mrvice, maršmelou preliv,
a onda imaju gomilu razobličenog orea.
Na prvi pogled, nisam siguran: „Je li to čađ?”
A ne, to su samo američki keksići...
...unakaženi do neprepoznatljivosti.
Izgledaju kao kad kartel šalje poruku.
Kao da ih je veštica mrvila celu zimu.
„Još malo i gotovo!”
Za ime boga!
Oreo je ikona.
Nije baš da mu je potrebna besplatna reklama.
To je kao kada bi dama Džudi Denč
prodavala vibratore na Instagramu.
„Iskoristite kod D-E-N-Č...
da se razbucate za Dan Sv. Galentina.”
Zaboga!
Nikad nisam video da kompanija toliko nema kontrolu nad svojim proizvodom
kao „Nabisko” nad oreom.
Da se to radi sa milanom, „Peperidž farm” bi granatirao „Deri kvin”.
„Jesmo li uspeli da dobijemo milano? Proveri za sosolito!”
Kakav to bolesnik vodi „Nabisko”?
Jer, drugi poznati nadev u tim mestima su M&M bombonice,
ali imam utisak da je zastupnik M&M-a, ko god to bio, rekao:
„Da, možete da koristite M&M, ali, molim vas, nemojte ih povrediti.”
Dok osećam da se g. Nabisko
javio sladoledžijama na telefon,
i da su mu sladoledžije rekle: „Gospodine Nabisko...
...bila bi nam velika čast da radimo sa vašim cenjenim klijentom, oreom.”
„Smatramo da bi se savršeno uklopio u naše sladolede,
obećavamo da ćemo poštovati vaše smernice u pogledu očuvanja dostojanstva...
...i integriteta onoga što je izraslo u najbolji američki keksić
već veći deo veka.”
„Radite s njima šta hoćete.”
„Osramotite ih.”
„Degradirajte ih i ponizite.”
„Iskasapite ih.”
„Dobro, da.”
„Da, da, možemo da ih iskasapimo,
ali obećavamo da ćemo ih seći na pravilne i jednake komade...”
„Svaki put drugačije.”
„Ne želim nikakvo razumno objašnjenje za kasapljenje mog klijenta.”
„Strpajte ih u zip-kesicu i dajte mamurnom tinejdžeru
da skače po njima na velikom odmoru.”
„Želite da koristimo i krem?”
„Ponekad.”
„Zašto to radite?”
„Može mi se.”
Isti taj dijalog može direktno da se primeni
i na komercijalnog zastupnika Judžina Levija.
Ovo će zvučati kao moja izmišljotina.
Ne izmišljam.
Nedavno sam bio kod prijatelja na venčanju. Opštinsko venčanje.
Nosio sam najmuževniju odeću koju sam našao
još od prvog pričešća, praktično.
Bio sam bukvalno u zut-odelu.
I dok sam nosio to zut-odelo,
osetio sam u tome nešto neobično oslobađajuće.
U nošenju tog testosteronskog odela.
Osećao sam se kao da uskačem u talas koji sam ceo život izbegavao.
Bilo je nečeg seksi u tome, u nošenju toga.
Rekoh: „Znaš šta? Mogao bih i češće da se oblačim ovako.”
„Možda ja samog sebe sputavam.”
„Osećam se seksi, pun života. Ovo je baš zanimljivo.”
I dok je mene obuzimao taj osećaj, starija žena prođe pored,
upre prstom u mene i kaže: „Franses Makdormand?”
To nije bila neka kul mlada žena koja se sprda malo sa mnom.
To je bila žena dovoljno stara da se zove Prisila.
Žena je bila ubeđena da sam Franses Makdormand.
Baš u trenutku kad sam bio na pragu seksualne renesanse,
u zut-odelu u stilu Šug Najta.
Ako već ideš naokolo s prstom na obaraču...
...etiketiraš ljude kao Franses Makdormand...
...ne pucaj dok ne pogledaš njenog Oskara
za „Tri bilborda ispred neke nedođije u Misuriju”.
Ako igraš neku verziju „Pokemon go”...
Ako igraš neku verziju „Franses Makdormand go”
u stvarnom svetu...
Kaže ona: „Franses Makdormand?” A ja odgovaram: „Ne.”
A ona će: „Oh.”
Franses Makdormand je bila mojih godina kada je snimala „Fargo”.
Ali ona nije rekla: „Franses Makdormand kad je snimala 'Fargo'?”
Pretpostavka je bila: „81-godišnja Franses Makdormand?”
I koliko god da sam ispizdeo,
mnogo više me je iznerviralo likovanje mojih prijatelja.
Kako su samo stajali i upijali,
kao da su na energetskom isceljivanju.
Znate ono, otvoreni dlanovi.
Franses Makdormand.
Vidite, to je ime predodređeno za slavu.
Neka imena su prosto takva.
Ime treba da bude neusiljeno.
Trejsi Čapman.
Bolder, Kolorado.
Džiglipaf, Viglitaf. Čak se i ne trudim.
Nasuprot njima, neka imena jednostavno ne zvuče slavno.
Novi predsednik mog koledža uporno mi šalje cirkularne mejlove...
Žao mi je, ali njegovo ime loše zvuči.
Mark.
PREDSEDNIK KOLEDŽA „SKIDMOR” MARK K. KONER
K.
Koner!
Ako moram da popijem gejtorejd između tvog imena
i srednjeg inicijala...
...onda ga vraćamo nazad na sastanak odbora.
Izgovaranje tog imena, Mark K., zvuči kao glasovni ekvivalent ovoga...
Osetio sam to u pupku.
Zvuči kao da radim burpije uzbrdo.
Mark!
K.
„Hajde, možeš ti to, druže.”
„Ko si sad ti?”
„Komšija. Video sam te kako radiš burpije uzbrdo.”
„Možeš ti to. Možeš ti to, drugar.”
Koner!
Želim da budem Džastin Timberlejk u „Društvenoj mreži” za Marka K. Konera.
Želim da ga izvedem na suši, zadivim dok pijemo epltinije,
a onda, na izlazu, kažem: „Hej, Mark, još nešto.”
„Izbaci to K.”
Trent Reznor, Trent Reznor.
„Ili, vidi, Mark, Mark, ako ti to K baš toliko mnogo znači,
izbaci Mark i Konor i predstavljaj se kao K.”
Ovaj tip da se predstavlja kao K?
Šaljem mu moje gaće.
Kladim se da Set Majers nije ovako govorio u mikrofon.
Lorn Majkls bi me upucao u nogu kad bi video ovo.
U garderobi, ceo dan danas: „Samo nemoj pričati o Setu Majersu.”
„Izguraj veče bez njega.”
Ako se ovaj lik bude predstavljao kao K,
viđaćemo ga na turneji sa Kiler Majkom.
Do novembra, biće negde u pozadini bine...
Igraće krip kao profesionalac.
Da li ste se zabrinuli za mene kad sam se presavio preko stolice?
Malo. Nabio sam se.
Ne brinite, zajednica je uvek jako zabrinuta za mene.
Imam odličnu anegdotu o tome. Dakle, u šestom razredu,
žurka na jezeru na kraju godine. Pravi je najbolja riba iz mog razreda.
Imala je starijeg brata, osmaka,
koji je bio poznati psihopata među nama.
Čuven po tome što je izdržao kraću kaznu u popravnom domu
zbog premlaćivanja odraslog radnika obezbeđenja.
S jezerskim klincima u centralnom Masačusetsu nema zajebavanja.
Dakle, došao sam na žurku povodom završetka školske godine i...
...on, brat, stoji na doku
i baca moje vršnjake, jednog po jednog, u jezero.
Skoro kao vašarska atrakcija, svi stoje u koloni.
Pomislio sam: „Opa, ovo je super.” Stanem u red.
Dođe red na mene. On zastane. Pogleda me i kaže:
„Jesi li siguran da želiš to?”
„Prvo, nisam znao da ti umeš da govoriš.”
„Drugo, šta je to u meni...
...probudilo do sada uspavanu empatiju?”
„Baci me u jezero!”
„Ne, Krise, tako mi boga, ne mogu da te bacim u jezero.”
„Malopre sam video kako klinku iz četvrtog razreda bacaš
deset metara uvis.”
„Ubaci me u vodu.”
„Hej, zašto je nastao zastoj?”
„Ne znam, video je u meni nešto što je smatrao da nije za bacanje.”
„Da, vidim to.”
„Još ne znam reč za to.”
„Ali kladim se da postoji neki nemački ili japanski izraz za to.”
„Kao paragraf.”
„Slušaj, Krise, evo šta ćemo da uradimo.”
„Uhvatiću te oko struka, onda ćemo brojati do tri,
a onda ćeš se ti sam baciti...
...u jezero.”
„Kao scenska borba?”
„Došao sam ovamo da pobegnem od pozorišta!”
Crni ekran, izvršni producent Majk Birbiglija.
Mark Birbiglija, za ime boga.
Taj tip izgleda kao otac i sin u „Uvrnutom petku”
u istom telu. Zaboga!
Izgleda kao da FBI-ju prodaje rešenja za „Vordl”.
Ranije smo pričali o Marku K. Koneru.
Išao sam u školu sa...
On je predsednik Skidmora. Tamo sam studirao.
Na poslednjem raspustu...
Pre svega, ja ne verujem u raspuste.
Mislim da su raspusti za decu i Duu Lipu.
Poslednji godišnji odmor iskoristio sam 2017. godine
i ušao sam u minus zbog kupovine luksuznih šešira.
Prodavnica šešira bila je u Saratoga Springu, u Njujorku...
To je grad poznat po konjičkim trkama. Dakle, pričamo o bezobraznom bogatstvu.
Moji hetero prijatelji i ja obožavamo stare nostalgične stvari
pa smo otišli u...
Neko mi je rekao da se nostalgija smatrala
ozbiljnim mentalnim poremećajem, u doba prvih doseljenika.
Mogli ste završiti u karantinu zbog pokazivanja znakova nostalgičnosti.
Dakle, ako biste...
„Baš mi nedostaju božićni praznici.”
„Dalje od nje, deco.”
„Ona nije zdrava, sine.”
„Zašto, tata? Da nije tifus?”
„Ne, ne, ne. Nije tifus.”
„Već je nostalgija.”
„Slušajte me sad, sinovi.”
„Ako ikad zateknete svog oca posle koje čašice viskija,
kako pali sveću i priseća se prošlosti
gledajući stare slike na Fejsbuku...
dok sluša „Enimal kolektiv”...
...ili „Pešon pit”...
...učinite mi uslugu, sinovi, ubijte me kao što biste ubili kokoš ili komarca.
„Trajno povredite tatu, momci.”
„Zar to nije malo ekstremno, tata?”
„Nije. Hoćeš da čuješ šta je ekstremno?”
„Žal za koncertom Gerl Toka koji je održan 2008.”
„Tad je bio sam, sa dva kasetofona!”
Dobro, dakle...
Prodavnica šešira zbog koje sam ušao u minus,
zvala se „Hetsejšenal”.
Potražnja za luksuznim šeširima toliko je velika
u Saratoga Springsu, da postoje dve radnje „Hetsejšenala”
na udaljenosti od samo 160 m.
Jedno treba da znate u vezi sa „Hetsejšenalom”, tamo vreme ne teče
onako teče za mene i vas.
Njime vlada 14-godišnji dečak...
...koji odiše statusom.
Nosi formalno odelo, a ne mislim na sako i leptir-mašnu,
mislim na odelo u stilu tajkuna iz džez ere.
Tih je, ali ne zato što je stidljiv,
već zato što te ne poštuje dovoljno da bi povisio ton.
„Izvini, šta si rekao?”
U prodavnici rade i starije žene, ali one se pokoravaju tom đavolku u odelu.
Kontrast godina je kao kod Mijazakija.
I svi obožavaju svoju robu, što znači da nose šešire.
Džinovske fascinatore.
Jedino što ga povezuje sa savremenim dobom jeste
to što nosi protezu na obe vilice.
Napravili smo grešku kad smo pokušali da mu ugodimo
jer smo mi uveliko u tridesetim, a on tek postaje tinejdžer,
ali jedno nismo uzeli u obzir:
to kako neograničen pristup luksuznim šeširima utiče na ego jednog tinejdžera.
Ne verujem da se tako nešto može videti na zapadu.
Mislim da bi najpribližnije poređenje moglo biti sa Tibetom
kad je Dalaj-lama izabran kao dečak.
Kako bi to napumpalo ego. Ponašao se kao da je oduvek tamo.
Kao da je dvadesetih godina prošlog veka pao na nekom čarobnjačkom testu.
Imao je pogled koji je video Prusku.
Delovao je kao da je proklet da bude u obe prodavnice.
Uđete u jedan „Hetsejšenal” i on je tamo, u svom derbi odelu,
a onda odjurite u drugi, kad on...
„Mislim, pa naravno.”
„Naravno da sam i ovde.”
„Gde ste mislili da ću biti?”
Nosi fedoru nakrivljenu skoro uspravno.
Izgleda kao Hanibal Lekter kad su ga pronašli u Kostariki.
Još nešto morate znati o „Hetsejšenalu”,
papreno je skupo.
Dođete da isprobate šešire. Ne kupujete ih.
Dakle, moji hetero prijatelji i ja isprobavamo šešire.
Ja ih ohrabrujem.
„Jao, Džeri, fantastično ti stoji.”
„Bak, izgledaš kao pravi Francuz.”
Klinja čuva najbolje šešire...
...za lovokradice i ratne kriminalce, i sve one nedolične.
Ne daj bože da neko od nas stavi šešir pogrešno,
on je van sebe.
Zabavili smo se. „Znate šta? Idemo odavde.”
Dobro. „Hvala vam najlepše”, kažem. Ja sam portparol, naravno.
„Hvala vam najlepše.”
„Uživali smo isprobavajući vaše šešire.”
„Hvala vam, doći ćemo opet.”
I dok izlazim, čujem njega kako se okreće ka starijim damama i kaže:
„Znao sam da su povratnici.”
„Izvini, šta si to, jebote, rekao?”
„Znao sam da ste povratnici.” „A šta je povratnik?”
„Neko ko dođe, isproba gomilu šešira,
kaže da će se vratiti, ali se ne vrati.”
„A ti misliš da smo mi povratnici?”
„Krise, idemo odavde.”
„Neću dozvoliti ovom malom art deko kopiletu...
...ovoj muškoj flaperki...
...da pljuje po mojoj ekipi.”
„Neću dozvoliti ovoj prepubertetskoj Vest Eg kučkici...
...da mene i trojicu najelegantnijih momaka koje znam naziva 'povratnicima'.”
„Naziv koji prvi put čujem.”
„Naziv koji nema nikakvu kulturološku težinu.”
„Naziv ponikao iz izopačenih, poremećenih umova
tih maloprodajnih šarlatana iz džez ere.”
„Dokazaću mu da mi nismo nikakvi povratnici...”
„Nemoj, Krise, popio si previše sajdera.”
„Ne, nisam.”
„Nisam popio previše sajdera.”
„Hej, sinko.”
„Koliko košta onaj tamo šešir? Da, Džeri, taj ti se dopao, zar ne?”
„Ne, Krise, ne toliko da bih ga kupio.”
„Koliko je taj?”
„Sto dvadeset dolara. Zašto?”
„Spakuj mi ga u kesu.”
„Ne. Ne.”
„Bak, dopao ti se taj šešir?”
„Pa da, mislim da ličim na Francuza.”
„Dobro, spakuj i taj.”
„Rori, a tebi se svideo onaj?”
„O da, sa tim šeširom ličim na Roda Stjuarta iz osamdesetih.”
„Ne ličiš, ali da, spakuj i taj, u redu je. I...”
„Ono sranje koje sam ja nosio. Koliko je sve to?”
„Petsto šezdeset dolara.”
„Da li smo i dalje povratnici?”
„Tako sam i mislio, govno malo.”
„Prekoračili ste dozvoljeni iznos vašeg bankovnog računa.”
Znam šta sad mislite. „Krise, hetero prijatelji?”
„Da, šta su oni 'Fanko pops'? Pokaži nam te hetero prijatelje.”
„Krise, ništa od ovoga nema smisla.” Dobro de, znate...
BANKA AMERIKE NA RAČUNU NEMATE DOVOLJNO SREDSTAVA
SALDO NAKON TRANSAKCIJE(A) I PROVIZIJE -93,30 DOLARA
Pogledajte to kajanje. Pogledajte to kajanje na ovim licima.
Pogledajte taj tragični polikul.
Uđete u bar i vidite ovu trojicu na bini
kako pakuju gitare u kofere, i odahnete: „Hvala bogu, već su završili.”
„Hvala bogu, propustili smo dvosatnu akustičnu obradu 'Uptown Funk-a'.”
Nedavno smo vodili težak razgovor
i svi smo se zarekli da nikad više nećemo nositi te šešire...
...do kraja života.
Znam šta sad mislite.
„Dobro, hetero prijatelji, dobro, oni postoje.”
„Ali zli klinac? Daj, Krise.”
„To je tvoja hiperbolična deluzija.”
Mislite da nemam dokaz?
HETSEJŠENAL
Za šta vi mene smatrate?
Jebote, za šta vi mene smatrate?
Mislite da je za mene ovo samo igra?
Mislite da ne shvatam ozbiljno ovaj posao?
Mislite da je za mene ovo jebena igra?
Mislite da neću doneti dokaze u Čikago?
Reći ću vam nešto što već znate somatski,
ako ne i intelektualno.
On je stariji od njih.
Ovo troje nipošto nisu dobri ljudi.
Radili su stvari od kojih se ledi krv u žilama.
Ali pored ovog drevnog demona?
Pa, oni su Greta Tunberg.
Pogledajte kako ga je stisnuo.
Pokušava da ga obuzda.
A on se smeje jer zna da može da se oslobodi.
Sklonite mi ga s očiju.
Kako to misliš kamere nisu bile uključene?
Izvinite, izvinite, izvinite.
Jesu li vam ikad stavili blokadu na auto? Jao, bože, obožavam blokadu.
Znate, to je ono što dobijete kad parkirate negde
nenormalno dugo.
Ponižavajuće je. Kao magareće uši za auto.
A ljudi izgube dostojanstvo kad vide auto sa blokadom.
Čak i bibliotekarke šiznu: „Jebote!”
„Stavili su mu blokadu.”
„Zaboga! Je l' ti to igraš krip?”
Sviđa mi se jedna stvar kod blokade.
To je poslednji element modernog zakona koji deluje kao čarobnjakov gnev.
„Parkiran si predugo na tom mestu!”
„Sad tu moraš i ostati!”
Bili ste predivna publika. Završićemo jednom pesmom.
Hvala vam najlepše.
Upalite dramatična svetla. Hvala.
Ponekad mi se čini Da mi promiče suština stvari
Kao jednom u ukletoj kući
Najviše me je uplašilo nešto Što nema veze s vezom
Nemojte me pogrešno shvatiti
Sve vreme sam umirao od straha Idete u koloni jedan iza drugog
A pred tebe iskače svašta Demoni sa motornim testerama
Faunovi, razgolićeni klovnovi Odbegli robijaši koji mole za pomoć
Jedva se probijam Vičem: „Ne, molim vas, ne”
Ali ono zbog čega vrištim nekontrolisano
O bože!
Ono zbog čega me noge izdaju Nisu ni gul ni goblin
Već drugi posetilac
Mladi profesionalac, ne znam zašto
U pristojnoj odeći „Mejdvela”
Ona nije bila obučena ekscentrično Ona nije bila gotičarka
Ona je rođaka
Iz nekog razloga Kad sam video to strašno sranje
Prizor ove 28-godišnje građanke Koja ne radi baš ništa čudno
Pogodio me je u moju horor G-tačku Pao sam na zemlju vrišteći
I rekao: „Izvinjavam se, Ne znam zašto ovako reagujem”
Ne bi li umirila moj užas Počela je da maše
Zbog čega sam samo još jače vrištao
I sad vrištim kao Šeli Duval Na tu devojku koja mi maše
Kao gradonačelnica na paradi
Dok glumci uklete kuće gledaju zbunjeno
Pitajući se zašto je njihovu glumu Zasenila jedna osoba tako bezopasna
Da bi se savršeno uklopila u
Kraljevskog
Bioskopa
Pretpremijerno
Izvođenje
A na njenu žalost Ona je tačno iza mene u redu
I videla je sva ostala strašna sranja
Na koja nisam tako reagovao
Recimo, starog koknija vezanog za dušek
Ili dečaka koji nosi masku psa
I govori replike iz „Džerija Mekgvajera”:
„Pomozi mi da ti pomognem”
Voleo bih da sam mogao da joj kažem Da sam ja samo običan irski katolik
Koji ne ispušta krike dovoljno često
Potiskujem ih
Na primer, 2014. godine Povraćao sam toliko glasno
Da je moj partner pozvao moju mamu Da pita: „Je li to normalno?”
A moja mama mu je odgovorila: „Da, Kris je veoma teatralan kad povraća”
Činjenica da sam se najviše uplašio Drugog posetioca
Zapravo daje dosta moderan horor obrt Celom konceptu uklete kuće
Gde se svi posetioci zgledaju i pitaju: „Čekajte, mi smo čudovišta?”
Mrzim to sranje
Znate kako se u modernim hororima ceo film vrti oko
Malog čupavog lika
Ali onda kažu: „Ne, ovo je priča o sezonskim alergijama”
Odjebite
Nemojte mi reći da je „Nasleđeno zlo”
Film o majčinstvu
To je film o tome koliko je Grupa golih ljudi strašna
Pod fluorescentnim svetlima
Hvala, Čikago.
Hvala najlepše.
Prevod titlova: Ivana Kuzmanov