Först viger jag dem, och sen tar jag hit dem. Jag utnyttjar min ställning!
Vi kan shoppa i Paris.
Du är gift med hela byn. Jag vill inte förstöra.
-Vatikanens arkiv! -Alla böcker i världen finns här.
Böcker om magi, Manuel. Evangelier skrivna av Jesus själv.
Ge dig av! Till Syrien, Afghanistan, Libanon...
Myntet kommer att hitta tillbaka till dig, men det kan ta flera år.
Den där häxan har dragit upp sin man från graven!
Jag dödade honom, för fan! Jag dödade honom!
Enighet, mitt i den religiösa och kulturella mångfalden.
Enighet i mångfaldiga samhällen bottnar i en och samma sak:
Att med ett enda hjärta och en enda röst-
-lovprisa Gud.
Gud är tålmodighetens källa.
Han uppmuntrar oss att dela en och samma åsikt.
-Elena? - Fader Vergara?
Jag har försökt få tag i er i flera dagar.
-Jag har knappt nån täckning. - Var är ni?
Det är bäst om du inte vet. Jag ringde från Rom.
Jag vet. Vad var så viktigt? Är ni kvar där?
Nej, det var inte säkert där. Lyssna på mig, Elena.
Du måste vara försiktig.
De är efter dig nu, på grund av mig.
Jag berättade för dem att du har myntet.
Förlåt mig. Jag är ledsen.
Jag har försökt dölja sanningen hela tiden, för dig och alla andra.
Till och med mig själv.
-Jag ville inte se det. - Var är ni, fader?
Det spelar ingen roll. Du måste bara fly.
De gör vad som helst för att få igen det.
Jag vill åka till er.
Det går inte.
Jag klarar inte det här själv. Ni måste hjälpa mig.
Berätta var ni är, hur långt bort det än är.
Jag vill inte dö som Sandro.
Jag säger till Paco, hans fru och de andra-
-och så löser vi det ihop.
Du vet inte vem Sandro är.
Jo, det vet jag.
Ni var vänner vid prästseminariet i Rom. Ni berättade det för mig.
Hur skulle jag annars kunna veta det?
Varför säger ni inget?
Litar ni inte på mig längre?
ALEPPO, SYRIEN
Pablo!
Hallå, borgmästaren!
-Hej, god morgon. -Hej!
-Jag har en pumpa åt er! -Oj, vilken fin.
Den bästa i trakten! 50 kilo!
-Det tror jag säkert. -Kom hit.
Kom igen, lyft upp den! Det klarar ni!
Nu så!
-Kan du hjälpa mig? -Kom igen, ni klarar det!
Bravo, borgmästaren!
-Tack, Rogelio. -Nej, den är till er! Ta den!
Nej, nej. Jag kan inte släpa runt den här, Rogelio.
Den är till er! Den räcker hela året.
-Kul att se er. -Bra!
-Piedad! Vad ung du ser ut! -Tack.
-Använder du inga krämer eller nåt? -Bara tvål och vatten.
-Är det sant? -Ja!
Ge mig en puss. Du kan dina grejer.
Vilken smickrare...!
Det gick bra.
Det går så himla bra.
-Kan vi prata lite? -Nu?
Det tar bara en sekund.
Manolo?
Kom.
-Hur ska jag förklara det här? -Vi har inte hela dagen på oss.
-Vad är det? -Jag orkar inte mer.
-Vad är det du inte orkar? -Allt det här.
-Kampanjen? -Nej... Alltihop.
Vad är det du försöker säga, Paco?
Jag kan inte fortsätta ta folk i hand och le... Det funkar inte.
Funkar det inte? Fantastiskt.
Det är inte kul. Jag ville ju aldrig bli borgmästare.
Jag orkar inte le mot folk varenda dag. Jag har ingen lust.
Han har inte lust...
Tror du att jag har lust? Att jag vill göra allt det här?
-Jag vet inte. -Gör jag det för att det är kul?
-Ja, ja... -Det här är ett jobb, ingen fest!
De andra kommer för att trycka i sig vin och korv, men du och jag jobbar!
-Kan du fatta det? -Okej, Merche.
Det har gått flera år och du fattar ändå inte.
Du är som en jävla unge! Plötsligt tröttnar du och vill slippa undan.
Förut gjorde det ingenting, men nu...
-Borgmästaren! -...får jag en klump i halsen.
Gör dig av med den, för nu måste du hålla tal.
-Nu? -Ja! De väntar på dig.
Tack så mycket för att ni är här.
Ni ser ju hur vi har det här i byn...
Alla vänner är här för att dela med sig av det bästa från våra marker.
Ja.
Ja...
Jag har redan varit er borgmästare i tre år.
Vem hade kunnat tro det?
För varje år som går...
...blir jag alltmer stolt över att försvara våra traditioner.
Nu ska jag hålla tyst. Ni vill säkert hugga in på maten.
Ingen kan klå oss på att äta.
Vad kan jag säga som jag inte redan har sagt?
Jag säger samma sak varje år.
Man når en viss punkt då allt bara är som det är.
Eller inte.
Man kan ändra sig också. Man kan göra en helomvändning.
"Omdefiniera sig själv", ni vet. "Kliva ur sin komfortzon."
Det är det jag tänker göra.
Låta andra komma till tals som kanske har viktiga saker att säga.
Och...jag vill tacka er för de här åren.
Ni har fått mig att känna mig uppskattad...
...och stolt över att vara er borgmästare.
Så...
...tack ska ni ha.
Går han nu? Vad sjutton!
Var det det här vi väntade på?
-Sergeant Laguna? -Ja.
María Salcedo.
-Min partner Cristina Miralles. -Vad behöver ni?
Vi arbetar på säkerhetssekretariatet.
-Vi är hitskickade från Madrid. -Ja, jag fick mejlet.
-Jag väntade er i morgon. -Men nu är vi här.
Men om ni är väldigt upptagen just nu...
Nej, nej. Nu passar perfekt. Om ni vill följa med mig-
-så har min fru ordnat rum åt er på stationen.
Nej, det behövs inte. Vi bor på hotellet.
På hotellet? Jaså...
Ja, det är ju betydligt bekvämare, förstås.
Ska vi...?
Här har ni all information.
Det är alla förundersökningar från det senaste året.
Ni kan gå igenom dem i lugn och ro, så väntar jag på torget.
Det behövs inte. Vi har redan läst dem.
Okej.
Märkligt att antalet fall har ökat så mycket.
Ja. Ärligt talat har det varit ett ganska jäktigt år.
-"Jäktigt"? -Vi är inte vana vid så mycket jobb.
På fem år har ni skrivit tre rapporter.
Det senaste halvåret har det blivit 25.
Däribland flera dödsfall, ett försvinnande, två självmordsförsök...
Jag förstår det inte heller.
Jag vet inte vad som pågår i byn.
-Det är därför vi är här. -Och jag är så tacksam.
Jag har bett om förstärkning i flera veckor.
Vi är ingen förstärkning. Nu är det ni som är förstärkningen.
Vi övertar härmed befälet över den här avdelningen.
Ni kommer att rapportera direkt till oss.
Självfallet.
Vi skulle vilja börja med den senaste händelsen-
-om ni inte har nåt emot det.
Jesús Ágreda García.
Störning av ordningen, skott på allmän plats, motvärn...
-Han är hygglig. Han blev bara tokig. -Var är han nu?
Hemma, i väntan på rättegång. Han skadade ingen.
-Vi vill tala med honom. -Han är inte pratsam.
-Jag kan ringa honom i morgon... -Hellre nu.
-Håller ni inte med? -Jovisst, självklart.
Varför vänta till i morgon?
Mamma. Det är Laguna igen. Och han har två andra med sig.
Hej, Rosario. Vad stor han har blivit.
Vi skulle vilja ställa lite frågor till Jesús.
Han är hos djuren.
-Gå och hämta pappa. -Nej, stanna med barnet. Jag går.
Vad söt han är. Vad heter han?
-Jesús. Som sin morfar. -Och pappan?
-Vi vet inte vem pappan är. -Jag vet, men jag säger det inte.
Du bor i det här huset. Jag begär bara att du ska lita på oss.
Visst. Jag litar på att pappa skulle skjuta honom.
Hon vet inte vad hon säger.
Det är inget fel på min man. Han är bara lite gammaldags.
Jesús!
Vi måste prata.
Det är ingen fara. Allt är lugnt.
Men det har kommit folk från Madrid som vill ställa lite frågor till dig.
Vad ska de fråga?
Säg samma sak som i vittnesmålet vi skrev.
Så...jag måste ljuga igen?
Lägg av, Jesús. Vi har ju pratat om det här.
Om du säger att du har dödat nån åker du i fängelse.
Du tog geväret för att du var arg över det som hänt din dotter.
Du gick ut på torget och sköt några skott. Punkt slut.
Det andra hände för länge sen. Det är glömt.
För två år sen dödade jag en man.
-Sen levde han plötsligt igen. -Vill du förstöra för mig också?
Vill du förstöra för mig?
Jag fattar inte heller vad det är som pågår här.
Men för att hjälpa dig och familjen håller jag tyst.
Du ska göra detsamma. Okej?
Jag vet inte vem du dödade för två år sen, men det var inte Elenas man.
Så glöm det där nu! Är det förstått?
De väntar på dig.
-Han kommer strax. -Han har inte sovit på en månad.
Han vandrar runt i huset hela nätterna...
Han är så ångerfull.
-Dricker er man? -Va?
Alkohol eller andra droger?
Pappa är ett svin, men han är varken fyllo eller knarkare. Okej?
I vittnesmålet sa han att han var berusad.
Just den dagen var han det. Men inte vanligtvis.
Jag vet inte varför han tar sån tid på sig.
Kom, då.
Det här känns inte bra.
-Han rymmer inte, jag lovar. -Varför skulle han rymma?
Nej!
Nej! Nej!
Lugn...
Nej, nej, nej!
Vad är det?
Jag kan inte stanna här längre. Jag borde aldrig ha kommit.
Det var fegt. Jag flydde och det känns inte bra.
Det är den bästa lösningen. Han kan inte hitta dig här.
-Jag är inte så säker på det. -Har du gjort nåt överilat?
-Har du använt telefonen? -Jag trodde att det var Elena.
Du skulle ju inte prata med nån.
Jag måste prata med henne och varna henne.
Du kommer att dra till dig fienden. Han känner av din rädsla.
Svara på en fråga.
Om jag ber dig att inte lita på nån, varför litar du på mig?
För att ni inte vill veta var myntet är.
Nej, givetvis inte. Då skulle han jaga mig som han jagar dig.
Varför riskerar ni livet genom att komma hit?
Läget är mycket värre än vi trodde.
Jag kommer inte längre åt påven.
Santoro kontrollerar hela kurian.
-Han är Vatikanens ledare. -Om vi gömmer oss får han fortsätta.
Lyssna nu. I förmiddags, under en privat audiens-
-blev påven attackerad av en man med kniv.
Han förlorade mycket blod.
Många skulle säga att läkaren räddade hans liv, men vi...
-...vet att det ligger mer bakom det. -Relikerna.
Kraften från kyrkans heliga föremål skyddar honom-
-för att vi har den tyngsta vågskålen.
Men när fienden har alla 30 mynten kommer deras makt att väga tyngre.
Manuel... De har redan 29.
Alla hänger på Elena. Kan vi inte varna henne på nåt sätt?
I drömmarnas värld.
-Som med Sandro. -Det är det enda sättet.
Santoro känner till det. Han skulle kunna hitta oss.
Där? Nej... Din fiende är som ett barn.
Han skulle kunna hitta oss... eller gå vilse på vägen.
I världens alla djungler...
...styrs allt liv av solens bana.
När solen stiger över horisonten blir djungeln full av rörelse.
Har du sett Elena?
Eftersom över hälften av jordens arter lever där-
-förvandlas djungeln till ett hav av ljud.
En enda kakofoni där varje art tycks vilja hävda sin dominans.
Har nån sett Elena?
Därför försöker många arter överleva...
I den fientliga miljön söker rovdjuren...
-Det var ingen överraskning. -Du förvånas aldrig över nåt.
Och du har ingen aning om nånting.
Som hon såg på honom! Hon slukade honom med blicken.
Hon har knullat runt sen hon kom hit.
-Med honom och andra. -Vilken jävla slampa.
-Och Merche har bara bitit ihop. -Varsågod, hjärtat.
Och vad glor ni på?
-Han är värst av alla. -Allt är hans fel.
Han tutade i henne galenskaper och sen stack han bara.
Vill ni ha lite, fader? Det tar död på hungern!
Hur vet jag att det är du?
Jag känner till ditt gömställe.
Det är i kyrkan, bakom en Mariastaty i trä.
Okej, säg nåt mer. Nåt som bara du och jag vet.
Du gillar mig...
...och det gör dig nervös.
Det ger dig skuldkänslor.
Det stämmer ju in på halva byn.
Du brukar skölja kulor i vigvatten.
Vi drömmer, Elena. Men vi är inte ensamma. De kan höra oss.
Åk tillbaka till byn. Vi träffas där. Allt hänger på dig.
Får de tag i myntet är allt förlorat.
Du måste skydda det med livet tills jag kommer.
Jag har det inte längre.
-Har du det inte? -Det skadade mig.
Jag försökte bli av med det.
Jag kastade det långt bort, som en sten i havet.
-Jag vill inte ha tillbaka det. -Va?
De sa att det skulle återvända till mig.
Att det skulle återvända? Sa de så?
-Jag beklagar, Rosario. -Rör mig inte! Allt är ditt fel!
Vad hade du för rätt att klampa in och ställa frågor-
-och berätta för alla om min dotters olycka?
-Snälla mamma... -Han var inte sån.
Ni drev honom till vansinne allihop!
Ni också!
Ni frågade om han drack och Gud vet vad!
Var är han? Var är den andre?
Var är Laguna?!
Var är han? Få se om han vågar visa sig!
Var är han?
-Två kaffe med lite mjölk. -Två cortado?
Nej, det är för lite mjölk. Jag vill ha lite mer, men inte mycket.
-Är han idiot? -Lugn. Visa lite respekt.
Vi arbetar på rådhuset.
-Isabel? -Hon är på kyrkogården.
Hon är saknad.
Vilket kaos.
Nu kommer folk från Madrid för att se vad som pågår.
-Och så klev de rätt in i detta. -Ännu ett självmord.
Jag förstår inte hur nån som sköt mitt på gatan fick gå fri nästa dag.
Och med ett vapen där hemma...
Hit med en till, Ricardo.
Vad händer? Jag är oskyldig.
Det här är en karta över byn. Vi är här. Här ligger medeltidsborgen.
Här är huvudbyggnaderna. Det här är fängelset och stadsporten.
-Är borgen öppen nu? -Nej, guideturen börjar klockan fyra.
- Arigato. -Arigato.
-Ska du inte prata med mig? -Nej, jag har inget att säga.
Jo, förresten. Vi har två poliser här på hotellet.
De vill nog prata med dig, om du fortfarande är borgmästare.
-Vad är det som händer med oss? -Det är helt uppenbart, Paco.
Du sa det på torget inför alla, bara så där...
Rakt ut, utan att prata med nån annan först.
Det är inte sant, Merche.
Jag ville prata med dig, men du lyssnade inte.
Visst. Allt ska göras på ditt sätt, när det behagar dig.
"Jag är less på att vara borgmästare. Jag hoppar av, inga problem!"
Inser du hur egoistisk du är?
-Du tänker bara på dig själv. -Okej.
Har du ens funderat på...
...att det du gör påverkar alla i din närhet, din familj...
...och det du och jag försöker skapa tillsammans?
Du kan inte tvinga mig till nåt jag inte vill.
Snälla... Så i slutändan är det jag som ska be om ursäkt?
Måste du alltid vara ett offer?
Det är mest synd om dig och vi andra ska trösta dig.
-Jag gifte mig inte för det! -Och varför gifte vi oss egentligen?
Jag minns inte varför vi gifte oss längre.
Om du ska säga sånt är det bättre om du går.
Förut hade vi ett gemensamt projekt som var enkelt: att vara lyckliga.
-Tycker du att vi är lyckliga nu? -Jag vill inte prata om det där.
Men det måste vi göra. Det är det som betyder nåt.
Vad är det du vill säga, Paco?
Det känns bara som om vi är kollegor i ett företag.
Jag vet inte om vi har nåt mer.
Du visste redan från början att jag inte kunde få barn!
Så kom inte och säg att vi bara är ett företag!
-Det sa jag inte. -Dra åt helvete!
Tror du att jag är dum? Att jag inte fattar var det här kommer från?
-Var kommer det ifrån, då? -Tror du att hon vill ha dig?
Ska hon komma springande nu när hennes man är död?
Hon har stuckit, Paco. Hon skiter i dig.
Åk efter henne, då! Gör det, men lämna mig i fred!
Jag vet vad jag vill med mitt liv! Hör du det?
Och vad fan glor ni på?
-Pratar du spanska? -Ja, om nån vill lyssna.
Jag heter Ahmed. Jag ska tolka åt dig.
-Varför är du här? -Mitt jobb är att hjälpa människor.
Om du verkligen ville hjälpa oss skulle du ta upp ett vapen, som jag.
Vapen löser inte allt.
Den som gömmer ett kors under sina kläder är vår fiende.
Vem skickade hit dig som spion?
Är alla som inte tänker som ni era fiender?
Vår fiende är djävulen som vill förgöra Allah.
Då står vi på samma sida.
-God eftermiddag. -Känner jag er?
Det kvittar. Kan ni gå obehindrat?
Javisst! Hur så?
-Titta! -Toppen.
-Hur är det med synen? -Ganska bra.
Men jag behöver glasögon när jag läser tidningen.
Oroa er inte.
I dag ska ni inte läsa tidningen.
-Är det till mig? -Ja.
Vad fint.
Följ med mig.
Vart är ni på väg, monsieur Antoine? Ni får inte gå ut nu...
-Är det er fru? -Ja, det är min fru.
Och vår son, Alfonso.
Det här togs när jag jobbade i Burgos. Han var väl fyra år där.
Nu pluggar han in Madrid. Telekommunikation.
Och min fru är där uppe och lagar middag.
-Vi kan gå upp, så får ni träffas. -En annan gång.
Nu vill vi prata med Paco, om det går bra.
Jag vet faktiskt inte vad det ska ge att prata med Paco.
Han är väl borgmästare?
Och han är gift med Mercedes Gandía...
-...som äger slakteriet och hotellet. -Ja, det stämmer.
Men här står det att han var med Elena Echevarría, veterinären.
Var han med veterinären när hennes make begick självmord?
Vad är det för fel med det?
Hejsan. Slå er ner.
Vad tänker du på? Du verkade så frånvarande.
Jag tänker på lasagnen.
-Vet du vad som är mitt problem? -Nej.
Jag har svårt att upptäcka lyckan när den kommer.
Jag har aldrig haft den. Den har sluppit undan.
Glidit mig ur händerna. Men nu när jag har den framför mig...
Jag vet inte...
Jag vill inte förlora den.
-Jag är hungrig. -Jag med.
Jag tror att vi båda förtjänar det.
Du anar inte hur många gånger jag har drömt om just det här.
Och inte bara sexet, även om det var...
Det är samma känsla...
...som när man vänder på korten och har fyra ess.
Det är inte bara tur. Du har jobbat för det.
Du har tjatat och tjatat...
...och till slut...
När jag vill ha nåt...
...satsar jag allt. Alltid. Skål.
God kväll.
Du sa att det inte berodde på tur, men det tror jag.
-Nåt hände mig. Du kanske skrattar. -Vad hände?
Minns du den japanska restaurangen jag nämnde?
Den där de rensade fisken direkt vid bordet?
Precis. För en månad sen var jag där med vänner.
Jag var rätt sänkt, för jag kunde bara tänka på dig.
Men hur som helst...
Kocken stack ner handen i fisken och... Pang!
...så drog han upp den här.
Inte asken, utan det som ligger i.
Friar du till mig?
Är du galen?
Vänta nu. Frågar ni mig om Elena hade det bra med sin make?
Ja. Blev hon glad när han kom tillbaka-
-utan förklaring efter två år?
Ja, det är väl klart! Vart vill ni komma?
Vad hände egentligen vid dammen? Ni var där.
-Laguna också. -Vi har redan hans vittnesmål.
Hur vill ni definiera er intima relation med henne?
"Intima"?
Bättre eller sämre än den hon hade med maken?
Det här samtalet börjar göra mig illa till mods.
Okej, så... Ja.
Roque... Lyssna, jag tycker jättemycket om dig.
-Och det har varit en jättefin dag... -Nej, vad fan, jag la det bara där i.
-Vad är det? -Öppna den. Du kommer att få spel.
-Vad är det där? -Förlåt, Elena.
Jag ville inte göra dig upprörd. Det var bara en kul grej.
Det är exakt likadant som myntet du visade mig.
-Du sa att du hade tappat bort det. -Nej, jag kastade det.
-Jag ville bli av med det. -Jag hade ingen aning.
Jag behöll det för att jag tog det som ett ödets tecken!
Jag tänkte: "Ballt! Myntet Elena tappade bort låg i magen på en fisk!"
-"Det hittar tillbaka till dig..." -Va?
Jag kommer strax, Roque.
Får jag...?
Äntligen, Elena. Jag har ringt och ringt...
Det är tillbaka.
-Va? -Myntet.
Det ligger på bordet. Dubbelgångaren sa att det skulle hända.
-Är du säker på att det är samma? -Paco... Jag är rädd.
Oroa dig inte. Jag kommer. Var är du?
Jag är...i Paris.
-Är allt bra här? -Ja.
-Ska jag servera lasagnen nu? -Nej, vi kan ta notan, tack.
Ni kan ta det här.
Ta allt.
Elena! Elena!
Elena!
Nej, nej... Elena!
Kör.
Helvete... Vad är det som har hänt? Varför kommer du inte in?
-Roque... -Mår han bra?
Jag tror att han är död.
Va? Men... Vad har hänt?
Jag vet inte. Fan...
Vad fan är det som händer, Paco?
-Vad fan håller ni på med? -Jag är kvar här för tillfället.
Ni är vid liv för att jag inte har översatt ett enda ord ni har sagt.
Det funkar inte så. Dialog är inte en möjlighet.
Erkänn allt ni anklagas för och håll tyst!
-Varför har du hjälpt mig? -Få inga idéer nu.
Jag hatar allt ni står för.
Därför är jag här, för att kämpa och dö för ett viktigt ändamål.
-Det är inte som du tänkte dig, va? -Det är inget.
Men en sekunds sanning är bättre än en hel livstid av lögner.
En sekund, ja. Ta en kniv och skära halsen av nån med en påse på huvudet.
Men det blir svårare när man måste göra det om och om igen.
-Då får man tid att tänka. -Har ni mage att predika om rättvisa?
Allt det här har orsakats av människor som ni-
-som säger fina ord och vänder bort blicken-
-medan de döda räknas i tusental.
-Kom du hit för att säga det? -Det finns två andra fångar.
En journalist och en kvinna från en ideell organisation.
Ni tre kommer att avrättas i morgon i gryningen.
Hörni! Den där måste bort nu!
Vi har ett dop i morgon och då måste allt det här vara borttaget.
-Merche! -Hej, hjärtat.
-Hur mår du, gumman? -Jag jobbar, som vanligt.
Din makes valmöte blev verkligen lyckat.
Det gick helt okej. Vi vinner nog valet.
Absolut. Folk tycker så mycket om honom.
-Ja... -Du...
Vi ville bara säga att du kan komma till oss med vad som helst.
-Det vet du väl? -Vill du prata, så finns vi här.
-Om högt och lågt. -Om vi inte stöttar varandra...
-...vem ska då göra det? -Tack.
När Remedios sa det kunde jag inte tro det.
Det är inte definitivt än.
Min man sliter väldigt hårt. Han är bara trött.
Och därför har han hyrt ett rum?
-Vadå för rum? -I baren.
De hyr ut rum på övervåningen.
Säger Remedios det?
Hon sa att hon såg din man komma in med två väskor.
-Jag vet inte... -Du behöver inte förklara.
Du är inte den första som råkar ut för det.
Vid en viss ålder blir män idioter.
De blir rädda. De känner sig gamla och vill ta igen all tid de förlorat.
Tiden med mig har inte varit förlorad, Consuelo.
-Självklart inte! Tvärtom. -Han vann storvinsten med dig.
Det är sant som man säger. De uppskattar inte det de har där hemma.
Men tänk inte mer på det. Du måste bara fokusera.
Fokusera på vadå?
Fixa till dig, gå ut och var snygg.
Ta på dig en ny klänning och sminka dig lite. Du går alltid osminkad.
Så klart, hon jobbar ju jämt.
Liva upp glöden, Merche!
Rör om lite i brasan, annars slocknar den.
Och det här stannar mellan oss, men du-vet-vem är i Paris.
Puri berättade det, hon som städar i slottet.
-Hon är där med Roque. -Så passa på nu.
-Kasta inte in handduken. -De har en kärleksaffär.
Vad har det med min man att göra?
Titta på klockan! Jag har inte ens börjat med maten.
-Ta hand om dig, Merche. -Vi ses!
Herre, Jesus Kristus...
Jag vet att mitt liv vilar i dina händer.
Som Sandros...
...och så många andra som har gett sina liv för den här träbiten.
Vad begär du av mig?
Jag förstår. Jag förtjänar inte din barmhärtighet.
Jag förtjänar inte din förlåtelse.
För många år sen sa nån till mig att du njuter av att se oss lida.
Jag blev stött.
Men nu...
Ahmed?
Han är här!
Han kommer!
-Det är ingen som kommer, för fan! -Han kommer!
-Håll käften, Antonio! -Han är här!
Han är här! Han har kommit!
Tyst! Du väcker barnet!
Han är här! Han kommer! Han är här!
Han är här!
Tyst med dig!
Han kommer!
Han är här!
-Antonio! -Han är här!
Lägg undan den där. Vad fan gör du?
-Antonio. -Till er tjänst.
Det är sent. Vem väntar du på?
-Den nye prästen. -En ny präst?
Den andre gav sig av. Man får åka till Sepúlveda för gudstjänsten.
Men man har ringt biskopen och bett om en ny.
Du var med om en olycka, eller hur?
Nej, jag hoppade från klocktornet.
-Varför det? -De sa åt mig att göra det.
-Vilka? -Rösterna.
Okej...
-Du känner väl alla här? -Jag föddes här.
Vill du följa med oss och prata en liten stund?
-Nej, jag måste vänta på prästen. -Om vi bjuder på en kaffe, då?
Med churros?
-Vi har inte churros. -En baconmacka, då.
Antonio... Vad är det som pågår här i byn?
-Vad menar ni? -Det händer märkliga saker.
-Folk dör och försvinner... -Allt är helt i sin ordning här.
Är det sant att byborna brände ner veterinärkliniken?
-Jag var inte där. -Men du vet väl vilka som var där?
-Alla utom jag. -Och varför gjorde de det?
För att prästen sa åt dem.
Sa fader Vergara åt dem att bränna kliniken?
Nej, inte den riktige prästen. Hans spegelbild.
Prästen, borgmästaren och veterinären var på andra sidan.
När de kom ut ur spegeln fanns det inget att göra.
-Då hade allt redan brunnit ner. -Jag förstår.
Vad gjorde de på andra sidan spegeln?
Först skickade de ett barn som var en spindel. För att skrämma dem.
Men de lyckades inte. Hon är väldigt modig.
Sen försökte de med en flicka. Hon som försvann.
Men det övertygade honom inte heller.
Vem?
-Prästen. -Om vadå?
Vad vill de ha av prästen?
Rösterna vill att han ska bli en av dem, men han vill inte.
Nu vill de bara döda honom.
Därför åkte han till Rom och berättade allt för påven.
Vad hände med veterinärens man? Tog han livet av sig?
Nej, Jesús dödade honom. Han som hoppade ner för dammen var nån annan.
Vem?
En fågelskrämma.
Fy fan...
Han är här! Han är här! Han har kommit!
Han är här! Han har kommit! Han är här!
Titta på honom. Stackaren.
Han är här! Han kommer!
Vi måste få ner honom. Han är skadad. Han kan ramla.
Det här är det sorgligaste med byar:
Okunskapen, vidskepligheten, de gamla skrönorna...
Det verkar harmlöst, men det kan sluta väldigt illa.
Vad är det där?
-Vadå? -På vägen. Ser du det inte?
-Jag ser ingenting. -Jo, för fan.
Det är...en person.
Jävlar...
Det är en präst.
Du skojar.
Han är här! Han kommer!
Han är här! Han har kommit!
Vad är det han har med sig?
God kväll. Ursäkta förseningen. Bilen gick sönder två kilometer bort.
Jag fick gå.
Vem är ni?
Jag är den nye prästen. Jag är hitsänd av biskopen i Segovia.
Text: Hanna Måhl Åsberg www.sdimedia.com