‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫סוהר.‬
‫החבר החדש שלך.‬
‫על מה אתה יושב?‬
‫- יומיים לפני כן -‬
‫אתה צוחק?‬
‫לא הייתי מתקשר אם זה לא היה חשוב.‬
‫לא יכול להיות. תבדוק שוב.‬
‫בדקתי אותה כל הלילה!‬
‫האבזם מקורי.‬
‫המשטח מקורי. אין סימנים על אבני החן.‬
‫אני מבטיח לך שהמחרוזת הזאת לא פורקה מעולם.‬
‫אם ככה,‬
‫הסיפור על אבני החן שהתפזרו בעולם הוא שקר.‬
‫המחרוזת לא יצאה מהכספת של משפחת פלגריני?‬
‫למה להם לשקר?‬ ‫-אין לי מושג.‬
‫אם כך, אולי הם שיקרו גם בכל השאר.‬
‫כולל בהאשמות שהם העלו נגד אבא שלי.‬
‫במשך 25 שנה חשבתי שהוא גנב. ככה גדלתי.‬
‫חייתי בטעות כל הזמן הזה.‬ ‫-תירגע, אסאן.‬
‫המחרוזת אצלך. הצלחת לצאת משם.‬
‫כל השאר לא חשוב, לא?‬ ‫-האמת לא חשובה?‬
‫לא, זה לא מה שאני אומר, אבל...‬
‫אמרת לי שאחרי המחרוזת תפסיק.‬
‫שראול צריך את אבא שלו.‬
‫תחשוב עליו.‬ ‫-זה מה שאני עושה.‬
‫הוא צריך לדעת מי סבא שלו היה.‬
‫תוציא את האבנים.‬
‫אסאן...‬ ‫-אני יודע מה אני עושה.‬
‫מה אתם עושים?‬
‫שום דבר מיוחד.‬
‫אתה מחביא משהו?‬ ‫-אני?‬
‫שום דבר.‬
‫הוא לא מאמין לי!‬ ‫-ילדים...‬
‫משטרה! לפתוח!‬
‫אינספקטור דומון. לפתוח!‬
‫אל תכריח אותי לפרוץ את הדלת.‬
‫שב.‬
‫בן כמה אתה?‬ ‫-16.‬
‫אתה גר לבד?‬ ‫-אני גר עם אמא שלי.‬
‫היא תחזור.‬ ‫-באמת?‬
‫אז בוא נחכה לה.‬
‫תאסוף את הדברים שלך. אני אודיע לרווחה.‬
‫שמעת?‬
‫קדימה! מהר!‬
‫למה אתה מתעכב?‬
‫אתה צריך לעבוד על הבריחות שלך, ילד.‬
‫שלום, אמא.‬ ‫-שלום.‬
‫קפצתי רק לרגע. אני בדרך למשרדי הקרן.‬
‫שמעתי על המחרוזת של אבא שלך.‬
‫השוטרים מצאו העתק שלה.‬
‫הוא בטח משתגע.‬
‫ממש נשבר לך הלב.‬
‫אל תדאגי, למשטרה כבר יש קצה חוט.‬
‫כך אומרים בתקשורת,‬ ‫אבל מאחר ורוב התקשורת בבעלותו,‬
‫יש לי ספקות.‬
‫המחרוזת נעלמת שוב אחרי 25 שנה.‬ ‫איזה חוסר מזל.‬
‫אכן, חוסר מזל.‬
‫בפעם הקודמת זה ממש עצבן אותו.‬
‫הפעם זה עלול להיות אפילו יותר גרוע.‬
‫ואת בסדר?‬
‫אני מתפוגגת לי, לאט אבל בטוח,‬
‫בכלוב הזהב הזה, שאבא שלך נתן לי.‬
‫הוא באמת בחר את הסחלבים.‬
‫הוא נמנע מכריזנטמות.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫הוא לא שונא אותך, אמא.‬ ‫-לא, הוא פוחד ממני.‬
‫אני יודעת איפה הגופות.‬
‫תשמרי על עצמך, ז'ולייט.‬
‫הוא מת עלייך, את מתה עליו, אבל...‬
‫הוא בעצמו אומר את זה,‬
‫או שאת איתו או שאת נגדו.‬
‫להתראות, אמא.‬
‫להתראות, ז'ולייט.‬
‫להתראות, פרנסואה.‬
‫גברת פלגריני?‬
‫מישהו השאיר לך הודעה.‬
‫תודה.‬ ‫-בעונג רב.‬
‫- גני לוקסמבורג, 14:00‬ ‫בלי משטרה -‬
‫להתראות.‬ ‫-להתראות. תודה.‬
‫מדיום-רייר, בלי בצל.‬
‫בדיוק. תודה.‬
‫כן, גברתי. נכון.‬
‫מדיום-רייר, בלי בצל.‬
‫תודה.‬
‫נראה שאתה ממהר. יופי, גם אני.‬
‫כמה אתה רוצה?‬
‫המחיר שלי הוא אפס.‬
‫אני לא רוצה כסף.‬
‫אני רוצה תשובות.‬
‫אני לא רואה את הפנים שלו. אני לא שומע.‬
‫הוא מכסה את המיקרופון.‬
‫תסדר את זה, לעזאזל!‬
‫תסדר. אני רוצה לשמוע מה הוא אומר.‬
‫כל היחידות, זה הגנב מהלובר!‬
‫אל תתערבו לפני שהוא יעשה משהו. הבנתם?‬
‫אמרתי בלי משטרה, ז'ולייט.‬
‫אתה גנבת את המחרוזת שלנו?‬ ‫-אני שואל את השאלות.‬
‫למה שיקרתם?‬
‫שיקרנו? בקשר למה?‬ ‫-למחרוזת.‬
‫היא לא פורקה מעולם.‬
‫אבא שלי לא גנב אותה מכם.‬
‫זה נכון.‬
‫זאת אומרת, היא לא פורקה מעולם.‬
‫אבא שלי ואני חשבנו על הרעיון‬
‫של אבני החן שהתפזרו בעולם,‬
‫כדי שידברו על המחרוזת לקראת המכירה.‬
‫למעשה, אבא רכש אותה בשלמותה‬ ‫מצורף בדרום אפריקה.‬
‫זה לא מסתדר.‬ ‫-אני מבטיחה לך.‬
‫תסתכל עליי. אתה מכיר אותי.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫לעזאזל, הם מכירים. תסתכלו.‬
‫אני בטוח בזה. פלגריני משחקת איתנו.‬
‫בלקסם, אני רוצה לשמוע. תתקרבי!‬
‫תעמדי בינם לבין היציאה.‬
‫אם אבא שלי יגלה, אתה איש מת.‬
‫תחזיר לי את המחרוזת.‬
‫אני לא אספר למשטרה.‬ ‫-אבא שלי היה חף מפשע.‬
‫הייתי שמחה לומר לך שזה נכון,‬
‫אבל הוא היה אשם. הוא חתם על הודאה.‬
‫אתה לא מכיר את אבא שלך.‬
‫קדימה, זוזו! יחידות, הוא בתנועה.‬
‫תעצרו אותו!‬
‫עצור!‬
‫תתפוס אותו!‬
‫הוא ברח על אופניים. תתפסו אותו!‬
‫אסור לתת לו לברוח!‬ ‫-אנחנו אחריו.‬
‫אנחנו חייבים לתפוס אותו!‬
‫הוא בדרך לרחוב ואוון.‬
‫תתפסו אותו ביציאה.‬
‫מה זה?‬
‫איך הוא עשה את זה?‬
‫הוא בדרך לסנאט!‬
‫אני לא מאמינה. שיט!‬
‫הוא בדרך למצפה.‬
‫יציאה שש, קדימה, כולם!‬
‫עצור!‬
‫אל תזוז!‬ ‫-בוא הנה!‬
‫תן לי הכול.‬ ‫-תראה את הידיים!‬
‫זה לא הוא.‬
‫המבורגר, מדיום-רייר, בלי בצל?‬
‫זה לא הוא!‬ ‫-לא לזוז!‬
‫לעזאזל!‬
‫תורידו את המסכות!‬
‫תראו את הפנים שלכם.‬ ‫-תסגרו את הפארק!‬
‫אף אחד לא עוזב, בסדר?‬
‫לא יכול להיות! איפה הוא?‬
‫איזה חרא!‬
‫"אני מתבייש, בני.‬
‫אני אשם בדברים בהם אני מואשם.‬
‫רציתי להעניק לך חיים טובים יותר.‬
‫נכשלתי.‬
‫אני מקווה שתוכל לסלוח לי.‬
‫תזכור,‬
‫האמת תמיד תשכון בספריוט.‬
‫אל תחזור על קומה הטעויות שעשיתי.‬
‫אני אוהב אותך.‬
‫אבא."‬
‫דה גול עם אל אחת?‬
‫שים לב, אסאן. האיות תמיד חשוב.‬
‫אם אמא שלך הייתה יכולה לראות אותך!‬
‫- משרד הפנים -‬
‫- התאבד בתאו -‬
‫אני תמיד טועה באיות של מילים.‬ ‫-אתה ואני טועים.‬
‫אבא שלי לא. בטח שלא פעמיים רצוף.‬
‫באמת? אז מה?‬ ‫-תסתכל.‬
‫"ספריוט", "קומה".‬ ‫-כן.‬
‫ו...?‬ ‫-חקרתי קצת.‬
‫היה עם אבא שלי בכלא מישהו בשם אטיין קומה.‬
‫ק-ו-מ-ה.‬
‫ואיפה הוא עבד?‬
‫בספרייה?‬ ‫-בדיוק.‬
‫רגע, אסאן...‬
‫זה נקרא צירוף מקרים.‬
‫באמת?‬ ‫-הודעה מוצפנת בשגיאות כתיב?‬
‫אתה מגשש באפלה.‬ ‫-אתה לא מבין כלום.‬
‫זה היה מתחת לאף שלי שנים.‬
‫ניסיתי להוכיח את חפותו של אבי.‬
‫בזכות הקומה הזה.‬
‫ולא עשיתי כלום.‬
‫יודע מה? אתה צודק.‬
‫יש לך ספקות,‬ ‫אז לך עם זה עד הסוף. דבר עם קומה.‬
‫איפה הוא עכשיו?‬ ‫-בכלא.‬
‫מושלם. תבקש ביקור.‬ ‫-הוא חולה. הוא לא יוצא מהתא.‬
‫אז...‬ ‫-אני אמצא דרך אחרת.‬
‫לא!‬ ‫-כן.‬
‫לא, לא.‬ ‫-אמרת ללכת עם זה עד הסוף. אז אני הולך.‬
‫אני חייב לדבר עם קומה.‬
‫שיט. איזה זין! אסאן!‬
‫חכה.‬
‫חכה!‬
‫חכה.‬
‫מבקר לג'יבריל טראורה.‬
‫שלום, בן דוד.‬
‫שב.‬
‫אתה ואני בני דודים?‬
‫אין לי בני דודים.‬
‫עכשיו יש לך.‬
‫לבן הדוד שלך יש מתנה בשבילך.‬
‫אתה... יוצא מפה.‬
‫ואני נכנס במקומך.‬
‫חכה רגע.‬
‫אתה מטומטם לגמרי?‬
‫אוי, אני יודע. בעצם...‬
‫הסוהרים לא ישימו לב,‬
‫כי אתה ואני‬
‫דומים כמו זוג תאומים.‬
‫הנה.‬
‫המשמרת התחלפה.‬
‫ושאר האסירים?‬
‫היית מבודד במשך שבוע עם האסירים החדשים.‬
‫הלילה תעבור לתא.‬
‫אף אחד בכלא לא מכיר אותך.‬
‫כן, אבל אתה לא שוכח משהו?‬
‫איזה חרא! האזיקים.‬
‫"איזה חרא, האזיקים."‬
‫אני כזה טיפש.‬
‫איך לא חשבתי על זה?‬
‫מכיר את ה‬‫טריק ‬‫עם האזיקים?‬ ‫-את המה?‬
‫עכשיו אתה מכיר.‬
‫סוהר! סיימנו.‬
‫אני יודע למה אתה פה.‬ ‫אם תמכור אפילו ג'וינט אחד, אני אמצא אותך.‬
‫הוצאתי אותך מפה. אני יכול גם להחזיר אותך.‬
‫תודה, בן דוד.‬ ‫-בבקשה.‬
‫סוהר.‬
‫תן לדודה נשיקה בשמי.‬
‫סוהר.‬
‫אני יודע שבהתחלה קשה פה.‬
‫אתה תתרגל.‬
‫אנחנו מכבדים את כל סוגי האמונות.‬
‫אישית, יש ספר שהעניק לי...‬
‫תשובות...‬
‫ונחמה.‬
‫ברוך הבא, בני.‬
‫- כתבי הקודש -‬
‫גברת פלגריני, יש דבר אחד שמטריד אותי.‬
‫קיבלנו מהסרטונים את הרושם שאת והחשוד...‬
‫עושה רושם שאתם מכירים.‬
‫לפי השאלה הזאת, נשמע שאתה חושד בי.‬
‫אני מואשמת במשהו?‬ ‫-לא, ממש לא.‬
‫אם זה המצב, אין בעיה.‬
‫אתה יכול לעצור אותי. אני אשלח עורכי דין.‬
‫אתה תפוטר תוך רבע שעה. נעשה את זה?‬
‫לא, רגע...‬ ‫-תשנה את הטון שלך.‬
‫ותתרכז בחקירה.‬
‫אני שואל מה אמרתם אחד לשני. בסדר?‬
‫בהחלט.‬
‫אמרתי לו ש...‬
‫שהשוטר שאחראי על החקירה הוא מטומטם,‬
‫שמצא לי מחרוזת פלסטיק.‬
‫את לא כותבת יותר?‬
‫תמצא את המחרוזת שלנו, קפטן.‬
‫אתה לא רוצה לאכזב את המפקדים שלך, נכון?‬
‫נכון, גברתי.‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫תודה.‬
‫הכנתי קפה, אם אתה רוצה.‬
‫תודה רבה.‬
‫שלום.‬
‫אתם מכירים מישהו בשם קומה?‬
‫אטיין קומה.‬
‫מה אתה רוצה מאטיין?‬ ‫-שום דבר.‬
‫היה לנו חבר משותף.‬
‫מי החבר שלך?‬
‫הפסקתי. זה לא בריא לריאות.‬
‫מעניין אותך?‬
‫תא 241.‬
‫אני רוצה לדעת עליו הכול.‬
‫- ארסן לופן -‬
‫- פול סרנין -‬
‫ונסן מורוויל, ספר לי על השוד.‬
‫קוראים לו לואיס פרנה. לא הכרתי אותו קודם.‬
‫241, קומה. לרואה.‬ ‫-כן.‬
‫סוהרת?‬ ‫-כן, אני באה.‬
‫איפה אטיין?‬ ‫-במרפאה.‬
‫מתי הוא חוזר?‬ ‫-לנוכח המצב, אני לא חושב שהוא יחזור.‬
‫טוב, תודה.‬
‫היי, מי אתה?‬
‫מי אתה?‬ ‫-ג'יבריל. ג'יבריל טראורה.‬
‫הוא היה אמור להביא לי חומר באלף יורו.‬
‫עכשיו אתה חייב לי. יש לך שלושה ימים.‬ ‫-שלושה?‬
‫יותר מדי זמן, ג'יבריל?‬
‫לא, זה בסדר.‬
‫כן.‬ ‫-הכול בסדר.‬
‫מה קורה פה?‬ ‫-כלום.‬
‫הוא רק הגיע, וכבר חולה.‬ ‫-בסדר, מארק. אני אטפל בו.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫טוב, מה הבעיה?‬
‫בהתחלה היו לי כאבים בכל הגוף.‬
‫חשבתי שאני בהיריון.‬
‫אבל זה לא זה.‬
‫סביר שלא.‬
‫אז חשבתי...‬
‫לישון במרפאה. להשגחה.‬
‫יותר חכם ככה, לא?‬
‫תקשיב,‬
‫אני יודעת שקשה בהתחלה.‬
‫אבל אתה ילד גדול, אתה תתרגל. נכון?‬
‫ומה לגבי לילה במרפאה?‬
‫תצטרך להתאמץ יותר.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫יש לך דקה?‬
‫לא, אני הולכת לבוס.‬ ‫-דקה אחת, בבקשה.‬
‫בואי, תיראי משהו מדהים.‬
‫תסתכלי.‬
‫פול סרנין.‬
‫לואיס פרנה.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-את לא רואה?‬
‫שיכול אותיות של "ארסן לופן".‬
‫ו...?‬ ‫-זה הגיוני.‬
‫יש קשר בין הגנב לבין ארסן לופן.‬
‫צריך לחקור את זה. לדבר עם לוג'ייה?‬
‫כן, בטח. רעיון מצוין.‬
‫אם אתה רוצה להיראות כמו מטומטם.‬ ‫הוא במצב רוח טוב.‬
‫באמת, יוסף, מה זה?‬
‫מה עוד? ד'ארטניאן? שלושה חזירים קטנים?‬
‫תחזור לעבודה. בוא נתקדם.‬
‫זה כל מה שאנחנו יכולים לעשות?‬
‫אנחנו המשטרה. הוא מתחפש, ואנחנו אבודים!‬
‫מה זה הבלגן הזה? הוא משחק איתנו!‬
‫לא הגענו לשום מקום! אנחנו גרועים!‬
‫החקירה הזאת גרועה!‬
‫תגיד לי משהו.‬ ‫-מה אתה רוצה?‬
‫איך אתה מכניס את החומר?‬ ‫-מה אכפת לך?‬
‫סתם מסקרנות.‬
‫אתה מטומטם? הוא בלע אותו.‬
‫ואז הוא יוצא מהתחת.‬ ‫-אה, ככה.‬
‫לשם בדיוק תוכל לדחוף את הכסף שלך.‬
‫אתה רוצה למות?‬
‫בבקשה.‬
‫אני מניחה שעשית את זה לעצמך?‬
‫נכון. תאונה טיפשית. התגלחתי, ו...‬
‫החלקתי.‬
‫טוב. אני אשאיר אותך פה ללילה.‬
‫סוף סוף.‬
‫תדאג שיהיו לך כמה חברים. זה מאוד מועיל פה.‬
‫לילה טוב.‬
‫אטיין.‬
‫אטיין?‬
‫אטיין.‬
‫קוראים לי אסאן דיופ.‬
‫אבא שלי היה בבקאר דיופ.‬
‫ישבתם ביחד בכלא.‬
‫אטיין?‬
‫בבקאר.‬ ‫-כן.‬
‫אתה זוכר אותו?‬
‫כן. אולי, כן.‬
‫הוא גנב מחרוזת, נכון?‬ ‫-כן. בעצם, לא.‬
‫בגלל זה באתי.‬
‫הוא הורשע שלא בצדק.‬
‫אני לא מכיר את אבא שלך.‬
‫לא.‬
‫זה לא יכול להיות.‬ ‫-כן.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הוא היה לבד בתא.‬
‫תמיד תחת מעקב.‬
‫ראיתי אותו רק פעם אחת, כי...‬
‫הבאתי לו ספר.‬
‫כשעבדתי בספרייה.‬
‫זה הכול.‬
‫לא יכול להיות שזה הכול.‬
‫תנסה, בבקשה.‬
‫אטיין.‬
‫כשהוא החזיר אותו, הוא אמר...‬
‫כן?‬
‫שאם מישהו יבוא פעם כדי לעזור לו,‬
‫הוא רצה שאתן לו את הספר.‬
‫הוא אמר שכל התשובות נמצאות בו.‬
‫הספר עדיין אצלך?‬
‫אולי, כן.‬
‫תחפש בדברים שלי.‬
‫אתה לא משחק עם האחרים?‬
‫הגיע אליך הבוקר מכתב. מאבא שלך.‬
‫הסוהרים מצאו אותו כשהם פינו את התא.‬
‫שמעת על בית הספר אנדרזי?‬
‫אחד מבתי הספר הפרטיים הטובים בצרפת.‬
‫מישהו רוצה שתלמד שם בשנה הבאה.‬
‫תורם נדיב שילם עבור הכול.‬
‫אסאן.‬
‫תקבל שם השכלה אמיתית.‬
‫ייצא ממך משהו.‬
‫זאת ההזדמנות שלך. קח אותה.‬
‫שום דבר לא חקוק באבן.‬
‫אני שמח שאתה אוהב אותו.‬
‫"אני מתבייש, בני.‬
‫אני אשם בדברים בהם אני מואשם.‬
‫רציתי להעניק לך חיים טובים יותר. נכשלתי."‬
‫241.‬ ‫-כן?‬
‫מצעים נקיים. כמו בריץ.‬
‫איפה הדברים של אטיין?‬ ‫-במדף השני.‬
‫בהצלחה.‬
‫- הרפתקאותיו של ארסן לופן -‬
‫איך היה בשיעור מדעים?‬
‫ראול, אני מדברת איתך.‬
‫המבחן במדעים. הלך לך בסדר?‬
‫זה הספר מאבא שלך?‬
‫הוא כתב משהו בכל עמוד.‬
‫אתה אוהב לקרוא יותר מלשחק במחשב?‬
‫תראה מה זה.‬
‫"אני..."‬
‫- חף מפשע. -‬
‫"חף מפשע."‬
‫- פח -‬
‫- גרי -‬
‫- פל -‬
‫"אני חף מפשע.‬
‫אן פלגריני טמנה לי פח."‬
‫בוגדן ביקש שאאחל לך בתיאבון.‬
‫הוא ישכיב אותך לישון בלילה.‬
‫מה קורה פה?‬
‫זהו, המסעדה סגורה.‬
‫זאת שאלה מוזרה מאוד.‬
‫אבל אני...‬
‫אני צריכה לדעת אם...‬
‫טוב...‬
‫אם בבקאר באמת גנב את המחרוזת לפני 25 שנה.‬
‫מה?‬
‫מחרוזת ששווה מיליונים נגנבה,‬
‫ומימון הקרן הסתבך!‬
‫ואת מעצבנת אותי עם סיפור עתיק?‬ ‫ברור שהוא גנב את המחרוזת!‬
‫סליחה. אני מצטער, יקירה.‬
‫לא, אני אשמה.‬
‫אני חוטף מכולם. כולם רוצים את ראשי.‬
‫כשזה מגיע ממך...‬
‫אבא שלך יכול להגן על עצמו.‬
‫את איתי.‬
‫את איתי?‬
‫כן... כן.‬
‫תפסיקו לבזבז זמן! קדימה!‬
‫הנה הוא.‬
‫קדימה, בוא נלך.‬
‫הנה!‬
‫הלילה.‬
‫אתה מאוהב בי?‬
‫מה שלומו?‬
‫אפשר להיכנס לדקה?‬
‫תודה.‬
‫מה נשמע?‬
‫אתה מוצא חן בעיניה.‬
‫מצאת את הספר?‬
‫מגניב.‬
‫אפשר לבקש ממך משהו?‬
‫מה שאתה רוצה.‬
‫לא אכפת לי איך,‬
‫אבל תגרום לאשתי לחייך.‬
‫אני כבר לא אוכל.‬
‫אני מבטיח.‬
‫בסדר.‬
‫תודה על הספר.‬
‫קיבלתי את מה שהייתי צריך.‬ ‫אני צריך לנקום את מות אבי.‬
‫היה נעים מאוד להכיר אותך.‬
‫תחזיק מעמד, ג'יבריל.‬
‫תודה.‬
‫לילה טוב.‬
‫- ארסן לופן בכלא... -‬
‫ראול.‬
‫תניח את הספר. תכבה את האור.‬
‫קדימה.‬
‫לילה טוב.‬
‫טוב. אני הולך.‬
‫אם תמצא רמז ב"הארי פוטר", תודיע לנו.‬
‫נתראה מחר.‬ ‫-אפשר לתפוס טרמפ?‬
‫בשמחה.‬ ‫-מגניב.‬
‫נתראה מחר, יוסף.‬
‫- נפטר -‬
‫לא!‬
‫הצילו! סוהר!‬
‫הכול בסדר? זה נגמר?‬
‫היו בעיות?‬ ‫-לא. להיפך.‬
‫היה קל מדי.‬
‫הממזר לא היה בתא.‬
‫לא יודע איך הוא עשה את זה.‬
‫מצאתי אותו במקלחת.‬
‫הוא תלה את עצמו.‬
‫"מבין האמנויות,‬ ‫אמנות האשליה היא הבלתי מוחשית מכולן.‬
‫היא מצריכה עדינות.‬
‫ולעתים, מידה נאה של אומץ."‬
‫"בסופו של דבר, אין חשיבות לאמצעים.‬
‫רק התוצאה חשובה."‬
‫בהתחשב במצבו, לא צריך להעיר את כל פריז.‬ ‫-כן.‬
‫"וכן, כמובן,‬
‫הריגוש שבהפלת כולם בפח."‬
‫- בריחתו של ארסן לופן -‬
‫שלום, אדוני.‬
‫סליחה.‬
‫אסאן.‬
‫אני יודע שאת הפללת את אבא שלי לפני 25 שנה.‬
‫למה עשית לו את זה?‬
‫אסאן...‬
‫למה עשית לו את זה?‬
‫אילצתי אותו לחתום על ההודאה.‬
‫אבל אני חף מפשע!‬ ‫-אולי, אבל זאת לא השאלה.‬
‫בטח שכן!‬ ‫-בבקאר, סמוך עליי.‬
‫עדיף להיות אשם וחופשי מאשר חף מפשע בכלא.‬
‫תחתום. תחשוב על הבן שלך.‬
‫בשביל אסאן.‬
‫הוא היה אמור לקבל בזכותה עונש מופחת.‬
‫נאמר לי שהשופט יהיה קשוב‬ ‫למצבכם המשפחתי והחברתי.‬
‫מהגר מסנגל, שמגדל את בנו לבד בצרפת.‬
‫אבל השופט היה מחמיר מאוד.‬
‫אבא שלך לא קיבל את המצב. הוא תלה את עצמו.‬
‫בסוף, ההודאה הביאה לאסון.‬
‫הייתי תמימה.‬
‫היו הסדרים...‬
‫ההסדרים עובדים רק לטובת אנשים כמוכם.‬
‫לא כמו אבא שלי.‬
‫אחרי מותו, עזרתי לך, אסאן.‬
‫עזרתי לך.‬
‫ממרחק.‬
‫ממרחק, אבל עזרתי לך.‬
‫זאת היית את?‬
‫התורמת הנדיבה?‬
‫זאת את?‬
‫הרגשתי שאני אחראית למצבך.‬
‫רציתי לקבל מחילה ממך ומאבא שלך.‬
‫חשבתי על אבא שלך...‬ ‫-בבקאר היקר.‬
‫האשמת אותו, גרמת לו להתאבד,‬ ‫ועכשיו את מקלה על מצפונך!‬
‫לא האשמתי אותו בכלום.‬
‫היה שוטר שנשבע שהוא יעזור לו!‬
‫זה כל הסיפור. הוא שיקר.‬ ‫-איזה שוטר?‬
‫איזה שוטר?‬
‫זה היה לפני המון...‬ ‫-לא!‬
‫איזה שוטר?‬
‫השם שלו.‬
‫דומון. שמו היה דומון.‬ ‫-סוהר.‬
‫אינספקטור דומון.‬
‫דומון ניצל את האמון של אבא שלי בך‬ ‫כדי להפליל אותו.‬
‫למה הוא עשה את זה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫חיפשתי הרבה, ולא גיליתי כלום.‬
‫אסאן...‬
‫אני נשבעת.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-הוא הלך לאיבוד.‬
‫תחפושת לא רעה.‬
‫תעשה סיבוב.‬ ‫-הוא יצא ביציאה הלא נכונה.‬
‫יציאת השירות נמצאת שם.‬ ‫-נימוסים, רבותיי.‬
‫לא מתייחסים ככה לחדשים. אני אגיד למנהל.‬
‫תסלח להם. הם נולדו עשירים,‬ ‫אבל יש להם חרא בראש.‬
‫בנז'מן פרל.‬
‫אסאן דיופ.‬ ‫-נעים מאוד, אסאן.‬
‫אפשר לבקש ממך משהו?‬
‫לא אכפת לי איך,‬
‫אבל תגרום לאשתי לחייך.‬
‫- אינספקטור גבריאל דומון‬ ‫משטרת פריז -‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬