‫- סדרה מקורית של NETFLIX -‬
‫- פביין בריו נמצאה מתה בביתה -‬
‫זה קרה באשמתי, בן.‬
‫צדקת.‬
‫לא הייתי צריך לערב אותה.‬
‫בדיוק.‬
‫אני לא רוצה למצוא אותך תלוי.‬
‫אז מה לעשות?‬
‫להיכנע?‬
‫לוותר? לתת לו לנצח?‬
‫אולי להתנצל. "סליחה על הטרחה, מר פלגריני.‬
‫"סליחה, אדוני". עוד פעם!‬
‫יש לך חיים, אסאן.‬
‫יש לך אישה וילד.‬
‫בן שיש לו בקרוב יום הולדת.‬
‫תכננת משהו או שעוד לא?‬
‫הבטחת לראול.‬
‫אין לי כוח לזה.‬ ‫-כן.‬
‫אבל אם תבטל,‬
‫הוא ינצח.‬
‫מה אתה עושה?‬ ‫-אתה תראה, הוא ממש חמוד.‬
‫רק אל תזכיר את אתה-יודע-מי.‬
‫את מי?‬
‫פלגריני!‬
‫יוסף.‬
‫מבאס שזרקו אותך מהתיק שלך.‬
‫זה שום דבר. אל תדאג. חוץ מזה…‬
‫אני מת על טפסים.‬
‫טוב, להתראות.‬ ‫-להתראות.‬
‫טוב.‬
‫מי הוא?‬
‫לואיס פרנה…‬
‫סרנין…‬
‫הלובר…‬
‫813… פרנה…‬
‫שיני הטיגריס…‬
‫סלבטור…‬
‫ברור! כן, כן.‬
‫לא…‬
‫המחרוזת המלכותית…‬
‫מה אני מפספס פה?‬
‫סלבטור, "שבע לב אדום"…‬
‫חייב להיות קשר…‬
‫- סלבטור - שבע לב אדום -‬
‫- 11 בדצמבר‬ ‫יום הולדתו של מוריס לבלאן -‬
‫פשוט טירוף.‬
‫טכנאי המז"פ לא מצאו כלום.‬
‫הבנאדם שדד את הלובר,‬
‫ואין להם שום דבר עליו.‬
‫או שיש לו מזל…‬ ‫-או שהוא הגנב הגדול מכולם.‬
‫אל תתחילי גם את.‬
‫לגדירה יש קצה חוט.‬ ‫-גדירה לא קשור יותר לתיק הזה.‬
‫רוצה להצטרף אליו?‬
‫דרך אגב, איפה הוא?‬
‫לא פיטרתי אותו. עוד לא.‬
‫הוא שלח לי הודעה שהוא חולה.‬
‫אתמול הוא נראה חולה?‬ ‫-למען האמת…‬
‫הוא תמיד נראה חולה.‬
‫טוב.‬
‫אם הוא בפריז, אנחנו נתפוס אותו.‬
‫אבא?‬
‫יום הולדת שמח, בן.‬ ‫-מה עשית הפעם?‬
‫שום דבר.‬
‫פספסתי את האוטובוס, אז רצתי קצת.‬
‫מה זה?‬ ‫-תפתח.‬
‫מה זאת השטות הזאת?‬
‫תסתכל.‬
‫הופ! בבקשה.‬
‫אסאן, אני מזכירה לך שהוא בן 14.‬ ‫-אז מה?‬
‫לא אהבת?‬ ‫-אהה…‬
‫אני אוהב את הספרים על לופן, אבל…‬
‫לא בטוח בקשר לתחפושת.‬
‫אני בטוח שתמות עליה. סמוך עליי.‬
‫זה עוד לא הכול. אנחנו צריכים לזוז, בעצם.‬
‫לאן?‬
‫הפתעה.‬ ‫-טוב, תעשו חיים.‬
‫את לא באה איתנו?‬
‫לא, אני לא באה. לא.‬
‫כבר קבעתי משהו.‬
‫יש לך תור לרופא?‬
‫הלשנת עליי?‬
‫אם אתה רוצה לשאול משהו, פשוט תשאל.‬
‫אין לי שאלות.‬ ‫-אין לי מה להסתיר.‬
‫מה אתה רוצה לדעת?‬ ‫-אם את באה איתנו.‬
‫הרכבת יוצאת בעוד שעה.‬ ‫-איזו רכבת?‬
‫הרכבת שלנו. קניתי לך כרטיס.‬
‫אתה מעצבן, אסאן.‬
‫אתה תמיד מכניס אותי לפינות.‬
‫הוא לא מודיע לי אף פעם.‬
‫או שהוא מאחר בשלוש שעות, או שהוא לא מגיע.‬
‫הוא מבריז לך הרבה?‬
‫הרבה שעות בעבודה?‬
‫עבודה… אם אפשר לקרוא לזה ככה.‬
‫מה הוא עושה?‬ ‫-את לא רוצה לדעת.‬
‫בואי נגיד,‬
‫שאם תיתקלי בו ברחוב,‬ ‫כדאי לך לשמור על הארנק.‬
‫אני אפילו לא יודעת‬ ‫על חצי מהדברים שהוא עושה.‬
‫295. הנה זה.‬ ‫-פה?‬
‫שלחו גם אתכם לפה?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫יש לי שני אנשים בפנים.‬
‫תשמרו על החלונות,‬ ‫למקרה שהם ינסו להתגנב החוצה.‬
‫הם עדיין פה?‬ ‫-הם היו ארבעה.‬
‫שלושה נסעו על טוסטוס, אחד עוד פה.‬ ‫אני אטפל בו.‬
‫לבוא איתך?‬ ‫-הילד ברח ברגל. אני אסתדר.‬
‫תשמרו על החלונות.‬
‫תודה, חברים.‬
‫כן?‬ ‫-בוקר טוב, גברתי, משטרה.‬
‫תפתחי, בבקשה.‬ ‫-מי זה?‬
‫משטרה.‬ ‫-בסדר, תיכנס.‬
‫תודה, גברתי.‬
‫תירגעי, גברתי.‬
‫שניים מהאנשים שלי שומרים למטה.‬
‫הכול יהיה בסדר. את מוגנת כרגע.‬
‫הם לקחו מפה משהו?‬
‫נדמה לי שלא.‬ ‫-יש לך מזל.‬
‫הם רוקנו לגמרי‬
‫את הדירה של השכנים שלך.‬
‫באמת?‬ ‫-כן. יש לך אזעקה, נכון?‬
‫לא.‬ ‫-לא, זה לא טוב, גברתי.‬
‫זה לא טוב. הם יחזרו.‬
‫אתה חושב?‬ ‫-אני בטוח!‬
‫שום דבר לא יעצור את הממזרים האלה.‬
‫אם הם לא מסיימים את העבודה, הם חוזרים.‬
‫הם ימלאו את הכיסים. הם ייקחו הכול.‬
‫אבל אתה נשאר פה, לא?‬ ‫-לא, גברתי.‬
‫אני לא נשאר.‬
‫אני לא יכול.‬
‫חסר כוח אדם.‬
‫הכסף הולך לשכונות הקשות. לא נשאר לנו כלום.‬
‫אלוהים אדירים!‬ ‫-בדיוק.‬
‫יכול להיות שיש פתרון.‬ ‫-כן? תגיד לי.‬
‫זה קצת מסובך.‬
‫אני… בבקשה.‬
‫אם יש לך חפצי ערך יקרים, תני לי אותם.‬
‫ככה הכי טוב. תני לי אותם,‬
‫אני אשים אותם בתחנת המשטרה,‬
‫במקום בטוח, בחדר הראיות.‬
‫תבואי לקחת אותם אחרי שנתפוס את הפושעים.‬
‫כן. זה מה שנעשה.‬
‫אני אצטרך למלא המון טפסים.‬
‫אני אצטרך…‬ ‫-בבקשה.‬
‫בסדר.‬
‫נעשה את זה.‬
‫גברתי.‬
‫רק את החפצים הכי יקרים.‬
‫בדיוק.‬
‫אלה מתנות מבעלי.‬
‫הוא עסק בכריית יהלומים בקונגו הבלגית.‬
‫איזו תקופה יפה.‬ ‫-המקומיים ישבו על הון עתק.‬
‫הם לא הבינו זאת, אז התכבדנו.‬ ‫-עשיתם את הדבר הנכון.‬
‫גם את העגילים?‬ ‫-כן. בבקשה.‬
‫תודה. אני…‬
‫אני צריכה לבקש ממך עוד טובה אחת.‬
‫יש לי ביצת פברז'ה.‬
‫גברתי, אני לא יכול לקחת הכול.‬
‫בבקשה.‬
‫את אישה מפחידה.‬ ‫-אני יודעת.‬
‫בסדר.‬
‫לזכר קונגו הבלגית.‬ ‫-תודה לך, איש צעיר.‬
‫אתה ג'נטלמן.‬
‫הוא הנפש התאומה שלך.‬
‫"נפש תאומה" זה קצת מוגזם.‬
‫אלה המילים שלך.‬
‫בפגישה הקודמת, אמרת לי,‬
‫"אסאן נוצר עבורי, אם ארצה או לא.‬
‫הוא הנפש התאומה שלי."‬
‫ובכן…‬
‫את מאמינה בנפשות תאומות?‬
‫בואי נגיד‬
‫שכשהוא מחבק אותי חזק,‬
‫כן, אני מאמינה, אבל…‬
‫כשאני מכינה ארוחת ערב,‬ ‫והוא מאחר בשלוש שעות,‬
‫זה יותר קשה.‬
‫אני כל הזמן חושבת שהמצב ישתפר,‬
‫ויש רגעים שבהם…‬
‫אנחנו בסדר, אנחנו מדברים על העתיד,‬
‫ואז פתאום,‬
‫זה כאילו שהוא לא יכול להתאפק,‬ ‫הוא חייב להרוס.‬
‫מעגל קסמים?‬
‫בעצם, אני לא יודעת אם אני מאוהבת בו.‬
‫עבר כבר המון זמן…‬
‫כיף לנו ביחד, עברנו ביחד הכול.‬
‫הוא החבר הכי טוב שלי, אבל…‬
‫אני לא חושבת שהוא הגבר של חיי.‬
‫את לא חייבת לו כלום.‬ ‫אתם לא נשואים. אין לכם ילדים.‬
‫אני אדבר איתו בערב.‬
‫ככה…‬
‫טוב, נראה.‬ ‫-מה תראו?‬
‫אם אני חשובה לו.‬
‫איזה שמוק!‬
‫לא ראיתם אותו?‬ ‫-לא.‬
‫הוא ברח מהגג.‬ ‫-איזה חרא.‬
‫הוא ברח מהגג. לא ראיתם אותו?‬ ‫-לא.‬
‫לא משלמים לנו מספיק‬ ‫בשביל שנסכן את החיים שלנו.‬
‫נפל לו משהו.‬
‫הנה.‬ ‫-וואו.‬
‫לא רע.‬ ‫-קופה יפה.‬
‫אני לוקח את זה לתחנה, זאת ראיה.‬
‫אני אטפל בטפסים. זה הקטע שלי.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה, חבר.‬ ‫-בטח, אין בעיה.‬
‫יום טוב.‬ ‫-להתראות.‬
‫בגיל הזה הם מהירים. הם מתרוצצים.‬
‫הם זריזים. טוב, תודה!‬
‫להתראות.‬ ‫-תודה.‬
‫נוכל להיפגש בערב?‬
‫אני צריכה לדבר איתך.‬
‫מה זאת אומרת "הקול הרציני שלי"? לא.‬
‫זה הקול הרגיל שלי.‬
‫כן, רצינית.‬
‫אפשר לאכול ביחד בערב?‬
‫בסדר, בשבע. תבחר מקום שקט, אסאן.‬
‫לא משהו מוגזם, בסדר?‬
‫בסדר. נתראה בערב.‬
‫איזה מספר, אסאן?‬ ‫-85.‬
‫84, 85 ו-86.‬ ‫-85…‬
‫86…‬ ‫-הנה.‬
‫הנה.‬ ‫-מעולה.‬
‫לה האבר היא לא המקום הכי מרגש.‬
‫אנחנו לא נוסעים לשם.‬
‫באמת? אז לאן?‬
‫אל מתחת למצודת פרפוסה.‬
‫"במורד הנחל מאטרטה, חדר העלמות.‬
‫מתחת למצודת פרפוסה, המחט החלולה."‬
‫בדיוק.‬
‫אנחנו נוסעים לאטרטה.‬
‫פסטיבל לופן.‬ ‫-בדיוק.‬
‫בגלל זה אני אוהב אותך. הבנת?‬
‫אני מכירה אותו כבר 25 שנה.‬
‫ברור שהוא ביקש שאקרא את "המחט החלולה".‬
‫אז אני זוכרת קצת מהספר.‬ ‫-קצת?‬
‫חלק.‬ ‫-רגע.‬
‫שתי כפות רגליים על האותיות שבסלע.‬
‫מדוד מרחק של 36 מטרים.‬
‫סובב את הצלב.‬
‫טפס למדרגה ה-44.‬
‫ואז, ב-357…‬
‫תמצא את האוצר של ארסן לופן.‬
‫אתם ממש חולים.‬
‫חולים, אבל מחוברים.‬
‫המקום הזה לא רע.‬ ‫-מה חשבת?‬
‫אני לא לוקח אותך לסתם מקומות.‬
‫בתמימותי, חשבתי שבאת לבדוק את המקום.‬
‫כבר אמרתי לך.‬
‫ככל שיש יותר כסף…‬ ‫-ככה הפראיירים יותר גדולים.‬
‫מצאתי מקום מושלם לחנות שלי.‬
‫בשוק הפשפשים. קומת קרקע גדולה,‬
‫בשביל לקוחות רגילים,‬
‫ומרתף, בשביל לקוחות…‬
‫לא רגילים.‬
‫תחנת המשטרה הקרובה?‬ ‫-לא קרובה.‬
‫מושלם.‬
‫נראה לי.‬ ‫-אז הכול בסדר.‬
‫המכירה הראשונה שלך.‬
‫זאת ביצת פברז'ה?‬ ‫-כן, למה?‬
‫אנחנו ממריאים.‬
‫הבנתי למה אנחנו פה.‬
‫ברור שלא.‬ ‫-כן, כן.‬
‫אני אחזור.‬
‫תפסיקי לעקוב אחריי.‬
‫אתה צוחק או מה?‬
‫אתה עוקב אחריי. מה אתה עושה פה?‬
‫אתה חתיך.‬
‫די, אני תפוס.‬
‫זה מפריע לך פתאום?‬
‫קודם זה לא הפריע.‬
‫זאת טעות.‬ ‫-מעצבן שיש לך ספקות.‬
‫לי אין.‬ ‫-לא. זאת הבעיה.‬
‫זאת בעיה?‬
‫אז זאת בעיה גדולה.‬
‫אני לא יכול לעשות את זה לקלייר.‬ ‫-קלייר?‬
‫אפילו השם שלה נשמע משעמם.‬ ‫אני כבר מדמיינת את השאר.‬
‫אני בחור טוב, ז'ולייט.‬
‫לא, בכלל לא.‬
‫אתה בכלל לא בחור טוב.‬ ‫זה מה שמוצא חן בעיניי.‬
‫באמת?‬
‫אני לא אחכה לך כל החיים.‬
‫את יכולה להפסיק לחכות.‬
‫אני אוהב את קלייר.‬ ‫-ואני אוהבת אותך.‬
‫אז מה נעשה?‬
‫אני לא אוותר עליך.‬
‫אני מצטער.‬
‫אני שמח שאני נוסע עם שניכם.‬
‫זה מגניב.‬
‫הרופא?‬
‫קוראים לו מארק.‬
‫וזה לא עניינך.‬
‫נפגשת שוב עם מארק מאז הפעם האחרונה?‬
‫זה לא עניינך.‬
‫היא לא נפגשה איתו מאז.‬ ‫-היי!‬
‫נצטלם?‬ ‫-קדימה.‬
‫בסדר.‬
‫הנה.‬
‫רגע, תראי לי.‬
‫חכה.‬
‫תראי.‬ ‫-תפסיק!‬
‫אנחנו רוצים לראות.‬ ‫-כן.‬
‫חמוד, לא?‬
‫הוא אוהב להסתכל על עצמו.‬
‫לא ייאמן.‬
‫אני נראה די טוב. גם את נראית לא רע.‬
‫מה מצבנו?‬
‫אני איתו ברכבת.‬
‫הוא ראה אותך?‬ ‫-אני חושב שלא.‬
‫אבל הוא עם אשתו והילד.‬
‫תעזוב אותם בשקט.‬
‫אבל תיפטר ממנו סופית.‬
‫אל תאכזב אותי.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫יום הולדת שמח!‬
‫יום הולדת שמח, ראול!‬
‫יום הולדת שמח!‬
‫כל הכבוד!‬
‫תודה!‬
‫די!‬
‫כל הכבוד!‬
‫יש סיבה למסיבה.‬
‫באמת.‬
‫היי, אתה מזהה אותו?‬
‫בשבילך.‬ ‫-נחמד.‬
‫תתכבדי.‬
‫עוגת שיש, העוגה האהובה עליי.‬ ‫-אין לנו מה לשתות. חכו.‬
‫אני אדאג לזה.‬ ‫-שכח מזה, לא נורא.‬
‫אני כבר חוזר.‬
‫שלום. כרטיס, בבקשה.‬
‫תודה. שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫כרטיס, בבקשה. תודה.‬
‫מתי נגיע?‬
‫בעוד עשרים דקות.‬ ‫-תודה.‬
‫שלום. כרטיס, בבקשה.‬
‫תודה.‬
‫זין!‬
‫איפה אבא?‬
‫הוא בא.‬
‫לא מצאתי שום דבר לשתות.‬
‫אבל השמפניה עליי.‬ ‫-איפה היית?‬
‫הלכתי מכות.‬ ‫-מה?‬
‫פגשתי מישהו שאמר לי‬
‫ש"הנוסע המסתורי" הוא הספר הכי טוב של לופן.‬
‫הוא באמת טוב.‬ ‫-טוב, כן, אבל לא הכי טוב.‬
‫הסברתי לו. דיברתי אליו יפה.‬
‫הוא התעצבן. הוא ממש נעלב.‬
‫שטויות.‬
‫אני מסכים. שטויות.‬
‫והבחור ההוא…‬
‫טוב…‬
‫הכול הסתדר. רבנו קצת. לא משהו רציני.‬
‫קצת התעמלות.‬
‫הכול בסדר.‬
‫אני שונאת אותך.‬
‫לא אהבת?‬
‫היא רק נפתחה. זאת ה-מסעדה.‬
‫למי אכפת? זה לא העניין.‬
‫אמרתי "לא משהו מוגזם". ממש מפואר פה.‬
‫אז מה?‬
‫תודה.‬
‫אז רציתי מקום שקט, כדי להגיד לך‬ ‫את מה שאני צריכה להגיד לך.‬
‫שקט פה.‬ ‫-שאטו קרבונה, גברתי?‬
‫לא, תודה.‬
‫אדוני?‬
‫שקט מאוד.‬
‫תודה.‬ ‫-העונג כולו שלי.‬
‫אני מצטער.‬
‫אפשר ללכת.‬
‫חשבון, בבקשה!‬ ‫-לא, לא!‬
‫טוב, תגידי.‬
‫מה?‬
‫את לא נראית טוב. זה בטח רציני. תגידי לי.‬
‫אני בהיריון.‬
‫מה אמרת?‬
‫אני בהיריון.‬
‫היריון עם תינוק?‬
‫כן.‬ ‫-עם התינוק שלי?‬
‫אני אהיה אבא?‬
‫זה מה שאת אומרת?‬ ‫-כן.‬
‫את יודעת שזה דבר טוב?‬
‫אני לא בטוחה.‬ ‫-בטח שכן!‬
‫יש לך ספקות. בגלל זה הפרצופים.‬
‫אני אהיה אבא!‬
‫תפסיק.‬ ‫-אני אהיה אבא!‬
‫היא תהיה האמא הכי טובה בעולם.‬
‫תפסיק.‬
‫אני אהיה אבא!‬
‫צדקת. לא שקט פה. בואי נזוז.‬
‫היי, הופ.‬
‫תודה!‬
‫גבירותיי ורבותיי, הרכבת נכנסת‬
‫לתחנת לה האבר.‬
‫אנא, קחו את כל החפצים שלכם.‬
‫אנו מאחלים לכם יום נעים.‬
‫שלום.‬
‫אתם נוסעים לאטרטה?‬
‫אתה מעריץ של לופן?‬ ‫-מעריץ גדול מאוד.‬
‫ואתה?‬ ‫-אני מת עליו. אבא שלי סיפר לי עליו.‬
‫לאבא שלך יש טעם טוב.‬
‫אתם מכירים?‬ ‫-לא.‬
‫קצת.‬
‫קיבלת הודעה, בוס.‬
‫מאשתי?‬
‫לא, מספר לא מזוהה.‬
‫מה כתוב?‬
‫בוא נראה. "שלום,‬
‫זה פול סרנין.‬
‫הרכבת שלי תגיע ללה האבר בעוד שתי דקות.‬
‫רוצה קפה? אני לובש מעיל בצבע בז'."‬
‫איזה פסיכי שהשיג את המספר שלי.‬
‫"תודה על העט שנתת לי בלובר."‬
‫תתקשרו מיד ללה האבר!‬
‫טוב, ראול, בוא נלך.‬
‫תודה.‬
‫אני אשיג אתכם.‬
‫נתראה עוד מעט?‬ ‫-עוד מעט.‬
‫אתה תקום, ואז נצא מפה לאט ובשקט.‬
‫אל תנסה להתחכם איתי.‬
‫אתה מכיר את "הנוסע המסתורי"?‬ ‫-עצור!‬
‫לא לזוז! ידיים למעלה!‬
‫אמרתי לך להרים ידיים!‬
‫תוציא את הידיים!‬ ‫-מעיל בז'. זה הוא.‬
‫עכשיו אתה מכיר.‬ ‫-תוציא את הידיים. הידיים!‬
‫על הרצפה.‬
‫-לאט, לאט.‬
‫לאט.‬
‫בדיוק.‬ ‫-לאט.‬
‫מה זה?‬
‫מה יש לך בכיסים?‬
‫מה זה?‬
‫אני לא זוכרת. איך נגמר הסיפור של לופן?‬
‫אף אחד לא יודע. הוא לא נתפס מעולם.‬
‫זאת הוכחה שזה סיפור בדיוני.‬ ‫במציאות, לופן היה נתפס מיד.‬
‫אלא אם כן הוא היה יודע מתי לפרוש.‬
‫נו?‬ ‫-טוב…‬
‫בכל מקום אחר הייתי נראה מגוחך,‬
‫אבל ככה צריך, לא?‬ ‫-בסדר גמור.‬
‫אני אחזור.‬ ‫-לאן אתה הולך?‬
‫לראות את המחט החלולה.‬ ‫-אל תיעלם.‬
‫מתי את אמורה ללדת?‬
‫נדמה לי שב-11 בדצמבר.‬
‫לא נכון.‬
‫כן. זאת בעיה?‬
‫מה קרה?‬ ‫-ה-11 בדצמבר!‬
‫קלייר!‬
‫זה תאריך הלידה של מוריס לבלאן!‬
‫טוב, אז מה?‬ ‫-זה סימן!‬
‫אל תגיד לי שאתה רוצה לקרוא לו מוריס.‬ ‫-למה לא?‬
‫לא מוריס.‬
‫לא, לא מוריס. אסאן ג'וניור.‬
‫אסאן ג'וניור?‬ ‫-כן.‬
‫השתגעת?‬ ‫-לא, אני יודע שלא.‬
‫ארסן.‬
‫לא, לא ארסן.‬
‫אני לא יודע מה שמו,‬
‫אבל אני אוהב אותו.‬
‫אני אגן עליו בכל כוחי.‬
‫אז גמרנו עם השטויות?‬
‫גמרנו.‬
‫אני מבטיח.‬
‫אני יודע.‬
‫ראול.‬ ‫-ראול?‬
‫כן!‬ ‫-לא ראול.‬
‫ראול, כן.‬ ‫-לא!‬
‫ראול.‬ ‫-לא!‬
‫תגיד לי, אסאן,‬
‫מי זה היה?‬
‫מה הייתה הבעיה?‬
‫אני יודעת שקרה משהו.‬
‫אני לא מטומטמת.‬
‫אסאן!‬
‫תענה לי.‬
‫יש משהו שאני צריך לסדר.‬
‫משהו שחשוב לי. וגם לראול.‬
‫זה קשור לאבא שלי.‬
‫אבא שלך, שלא דיברת עליו פעם אחת ב-25 שנה?‬
‫שאני לא יודעת עליו שום דבר? מה הקשר?‬
‫אני צריך לסיים את זה. אחר כך אספר לך הכול.‬
‫אני אפסיק עם השטויות.‬
‫אני יודע שכבר אמרתי את זה.‬
‫מאה פעמים.‬ ‫-כן.‬
‫אין לך שום סיבה להאמין לי.‬
‫אבל זה נכון.‬ ‫-אבל זה נכון.‬
‫אני יודעת שהפעם זה נכון, כמו תמיד.‬
‫גם את זה כבר אמרת.‬
‫אבל אני צריכה יותר, אסאן. זה לא מספיק לי.‬
‫אתה אפילו לא עונה לי.‬
‫למי אכפת? זה לא מה שחשוב.‬
‫מה שחשוב זה ראול ואת.‬
‫תני לי הזדמנות.‬
‫הזדמנות אחרונה.‬
‫רגע, איפה ראול?‬
‫אני לא רואה אותו.‬
‫ראול?‬
‫זה בכלל לא הבחור שלנו.‬
‫הייתה לו אבן חן מהמחרוזת.‬
‫נעביר אותו מלה האבר לפריז.‬
‫לאן?‬ ‫-להביא את סרנין מלה האבר.‬
‫כבר שיחררו אותו. זה לא הוא.‬
‫הייתה לו אבן חן.‬ ‫-הוא היה חמוש.‬
‫יש לו רישיון נשק, ואליבי לשעת השוד.‬
‫אבן החן…‬
‫מישהו שתל אותה בכיס שלו. זה הכול.‬ ‫-חכה רגע…‬
‫למה לחכות?‬
‫לעוד שבועיים שיתבזבזו על קצה חוט כוזב?‬
‫מישהו הפליל אותו. עכשיו תגלו מי עשה את זה.‬
‫תעברו על רשימת הנוסעים ברכבת,‬
‫תמצאו את סרטי האבטחה.‬
‫תעשו את העבודה שלכם, בעצם.‬ ‫אני לא אעשה אותה במקומכם.‬
‫מה זה החרא הזה? לא נוכל לחקור אותו?‬
‫זה לא לעניין!‬ ‫-מה את רוצה שאגיד?‬
‫תשיגי לי את רשימת הנוסעים.‬
‫זה הולך לקחת שנים.‬
‫משימה לגדירה. איפה הוא?‬
‫ראול!‬
‫כאן ראול. תשאירו הודעה.‬
‫סליחה, ראית פה ילד בן 14?‬ ‫עור חום בהיר, חובש מגבעת?‬
‫יש נערים במגבעות בכל מקום.‬
‫עור חום בהיר, הרבה שיער?‬
‫תעזוב אותי!‬
‫לופן?‬
‫תרגום כתוביות: ברונק פרלמוטר‬