ORIGINALNA NETFLIXOVA SERIJA
FABIENNE BÉRIOT NAĐENA MRTVA U SVOM DOMU
Ja sam kriv, Bene.
Imao si pravo.
Nisam je trebao uplesti.
Što se toga tiče…
Ne želim da umreš.
Što da radim?
Da legnem?
Pustim da pobijedi?
Ili da mu se ispričam. „Oprostite na problemima, g. Pellegrini.
Oprostite, gospodine.“ Opet!
Imaš život, Assane.
Imaš ženu i sina.
Sina kojem je rođendan.
Jesi li nešto isplanirao?
Obećao si Raoulu.
-Ne da mi se. -Da.
Ako otkažeš,
on pobjeđuje.
-Što? -Vidjet ćeš, jako je sladak.
Ne spominji Znaš-Već-Koga.
Koga?
Pellegrinija!
Youssefe.
Gadno je što su te maknuli.
Nema veze. Ne brini se. Osim toga…
Volim papirologiju.
-U redu, bok. -Bok.
Dobro.
Tko je taj tip?
Luis Perenna…
Sernine…
Louvre…
Dakle, 813, Perenna…
Tigrovi zubi…
Salvator…
Naravno, da!
Ne…
Kraljičina ogrlica…
Kvragu, što propuštam?
Salvator, Sedmica srce…
Mora postojati veza…
DANA 11. PROSINCA: ROĐENDAN MAURICA LEBLANCA
Ovo je ludo.
Forenzičari nemaju ništa.
Tip je opljačkao Louvre,
a nemaju ništa protiv njega.
-Ili ima sreće… -Ili je najbolji lopov od svih.
Ne počinji.
-Guédira je imao trag. -Nije na slučaju. Želiš mu se pridružiti?
Usput, gdje je on?
Nisam ga otpustio.
Javio je da je bolestan.
-Je li jučer izgledao bolesno? -Iskreno…
Uvijek tako izgleda.
Dobro…
Ako je u Parizu, uhvatit ćemo ga.
Tata?
-Sretan rođendan, sine. -Što si radio?
Ništa.
Propustio sam bus pa sam trčao.
-Što je to? -Otvori.
Što je to?
Gle.
Eto.
-Assane, podsjećam te, ima 14 godina. -Pa?
-Ne sviđa ti se? -Pa…
Sviđaju mi se knjige o Lupinu…
ali ne i kostim.
Svidjet će ti se. Vjeruj mi.
Još nije gotovo. Zapravo, moramo ići.
Kamo?
-Iznenađenje. -Zabavite se.
Ti ne ideš?
Ne, ne idem.
Već imam planove.
Ideš liječniku?
Jesi li me cinkao?
Ako imaš pitanja, samo pitaj!
-Nemam. -Nemam što skrivati.
-Što te zanima? -Ideš li s nama?
-Vlak kreće za jedan sat. -Kakav vlak?
Naš vlak. Kupio sam ti kartu.
Nerviraš me, Assane.
Dovodiš me pred gotov čin.
Nikad mi ne javi unaprijed.
Kasni tri sata ili se ne pojavi.
Ostavi li vas često na cjedilu?
Radi li puno?
Njegov posao… ako ga možemo tako nazvati.
-Što radi? -Ne želite znati.
Recimo samo…
ako ga sretnete na ulici, pazite na novčanik.
Ne znam pola onoga što radi.
-Broj 295. To je to. -Ovdje?
I vi ste dobili poziv?
-Da. -Da.
Dvojica su unutra.
Provjerite prozore ako se pokušaju iskrasti.
-Još su tu? -Četvorica.
Trojica su otišla na skuteru, jedan je unutra.
-Da idemo s vama? -Klinac ide pješice. Snaći ću se.
Provjerite prozore.
Hvala, kolege.
-Da? -Gospođo, policija je.
-Otvorite, molim vas! -Tko je to?
-Policija. -Dobro, uđite.
Hvala, gospođo.
Smirite se.
Dva moja čovjeka stražare.
Bit će dobro. Sad ste na sigurnom.
Jesu li vam nešto uzeli?
-Mislim da nisu. -Imate sreće.
Potpuno su ispraznili
stan vaših susjeda.
-Stvarno? -Da. Imate li alarm?
-Ne. -To nije dobro, gospođo.
To nije dobro. Vratit će se.
-Mislite? -Sigurno!
Ti gadovi neće to pustiti.
Ako nisu dovršili posao, vrate se.
Napune džepove. Uzmu sve.
-Ali vi ostajete ovdje? -Ne, gospođo.
Neću ostati.
Ne mogu.
Nema osoblja.
Novac ide lošim četvrtima. Ništa ne ostaje.
-Bože! -Baš tako.
-Možda postoji rješenje. -Da?
Malo komplicirano.
Ja… Molim vas.
Ako imate vrijedne predmete, ostavite ih meni.
Tako je najbolje. Učinimo to.
Odnijet ću ih u postaju,
na sigurno u sobu za dokaze.
Možete doći po njih kad ih uhvatimo.
Da. Učinimo to.
To podrazumijeva papirologiju.
-Morat ću… -Molim vas.
Dobro.
Učinimo to.
Gospođo.
Samo najvrjednije.
Eto.
Muž mi ih je dao.
Radio je na rudarenju dijamanata u Belgijskom Kongu.
-Dobra stara vremena. -Mještani su sjedili na bogatstvu.
-Nisu ni znali. Poslužili smo se. -Dobro ste postupili.
-I naušnice? -Da. Molim vas.
Hvala. Ja…
Želim vas još nešto zamoliti.
Imam Fabergéovo jaje.
Gospođo, ne mogu sve ponijeti.
Molim vas.
-Strašni ste. -Znam.
Dobro.
-U znak sjećanja na Belgijski Kongo. -Hvala, mladiću.
Pravi ste gospodin.
On je vaša srodna duša.
Srodna duša je pretjerivanje.
To su vaše riječi.
Prošli ste put rekli:
„Assane je stvoren za mene, sviđalo mi se to ili ne.“
„Srodne smo duše.“
Dakle…
Vjerujete u srodne duše?
Recimo samo da,
kada me čvrsto drži u naručju,
da, vjerujem u to, ali…
kad pripremim večeru, a on kasni tri sata,
tad je kompliciranije.
Stalno mislim da će biti bolje,
a onda ima trenutaka kada…
smo dobro. Razgovaramo o budućnosti
i odjednom
kao da si ne može pomoći i sve uništi.
Začarani krug?
Ne znam jesam li zaljubljena u njega.
Prošlo je toliko vremena…
Zabavljamo se, sve smo zajedno prošli.
On mi je najbolji prijatelj, ali…
Sumnjam da je muškarac mog života.
Ništa mu ne dugujete. Niste vjenčani. Nemate djece.
Razgovarat ćemo večeras.
I tako ćemo…
-Pa, vidjet ćemo. -Što ćete vidjeti?
Je li mu stalo do mene.
Taj kreten!
-Niste ga vidjeli? -Ne.
-Pobjegao je preko krova. -Sranje.
-Pobjegao je. Niste ga vidjeli? -Ne.
Nismo dovoljno plaćeni da riskiramo živote.
Ovo mu je ispalo.
-Evo. -Stvarno.
-Nije loše. -Dobar ulov.
Nosim ovo u postaju kao dokaz.
-Riješit ću papirologiju. -Hvala.
-To je pošteno.
-Ugodan dan. -Zbogom.
Brzi su u tim godinama. Jure uokolo…
Okretni su. Dobro, hvala!
-Zbogom. -Hvala.
Vidimo se večeras?
Moramo razgovarati.
Što? Zvučim ozbiljno? Ne.
Uvijek tako zvučim.
Ozbiljno, da.
Možemo li večerati?
Dobro, u devet. Odaberi mirno mjesto.
Ništa pretjerano, dobro?
Dobro. Vidimo se večeras.
-Koji broj, Assane? -85.
-Dakle, 84, 85 i 86. -85…
-I 86… -Evo!
-Tu. -Sjajno.
Le Havre nije baš uzbudljiv.
Ne idemo onamo.
Stvarno? Nego kamo?
Ispod utvrde Fréfossé.
„Nizvodno od Étretata, soba djevojke.
Ispod utvrde Fréfossé, šuplja igla.“
Točno.
Idemo u Étretat.
-Slavlje za Lupina. -Eto.
Zato te volim. Vidiš?
Poznajem ga već 25 godina.
Naravno da je htio da pročitam Šuplju iglu.
-Nešto se malo sjećam. -Nešto malo?
-Nešto malo. -Čekaj.
Šezdeset cm na slovima u kamenu.
Izmjeri 19 hvata.
Okreni križ.
Popni se na 44. stepenicu.
Zatim na 357…
Ondje ćeš naći blago Arsèna Lupina.
Vas ste dvoje potpuno ludi.
Da, ludi, ali povezani.
-Ovdje nije loše. -Što misliš?
Ne vodim te na obična mjesta.
Mislio sam da izviđaš.
Već sam ti rekao.
-Što više novca imaju… -…to su veće naivčine.
Našao sam mjesto za svoju trgovinu.
Na buvljaku. Veliko prizemlje…
za normalne klijente,
a podrum za klijente…
koji to nisu.
-Najbliža policijska postaja? -Daleko.
Savršeno.
-Mislim da jest. -Dobro je.
Prva prodaja.
-Je li to Fabergé? -Da, zašto?
Krenulo nam je.
Shvaćam zašto smo ovdje.
-Naravno da ne. -Ma da.
Vratit ću se.
Nemoj me slijediti.
Šališ li se?
Ti slijediš mene. Što radiš ovdje?
Jako si zgodan.
Zauzet sam.
To ti smeta?
To je novost.
-To je pogreška. -Iritantno je kako sumnjaš u sebe.
-Ja ne sumnjam. -To i jest problem.
To je problem?
Onda je to velik problem.
-Ne mogu to više činiti Claire. -Claire?
Čak i njezino ime zvuči dosadno. Mogu zamisliti ostalo.
Ja sam dobar tip.
Ne, nimalo.
Uopće nisi dobar. To mi se sviđa.
Shvaćam…
Neću te čekati.
Možeš prestati čekati.
-Volim Claire. -A ja volim tebe.
Što ćemo?
Neću te pustiti.
Žao mi je.
Drago mi je što sam s vama.
To je kul.
To je liječnik?
Zove se Marc.
Ne tiče te se.
Jesi li opet vidjela Marca? Od prošlog puta?
Ne tiče te se.
-Više ga nije vidjela. -Ej!
-Da se fotografiramo? -Može.
Dobro.
Eto.
Čekaj. Pokaži mi.
Čekaj.
-Da vidimo. -Prestani!
-Želimo vidjeti. -Da!
Slatko, zar ne?
Stvarno voli samog sebe.
Nevjerojatno.
Dosta sam zgodan. Ni ti nisi loša.
Na čemu smo?
Vozim se s njim u vlaku.
-Je li te vidio? -Ne bih rekao.
Ali on je s obitelji.
Njih ostavi na miru.
Ali njega se riješi zauvijek.
-Nemoj me iznevjeriti. -Da, gospodine.
Sretan ti rođendan!
Sretan ti rođendan, Raoule!
Sretan ti rođendan!
Bravo!
Hvala!
Prestani!
Bravo.
Treba slaviti.
Stvarno.
To je lijepo! Prepoznaješ li ga?
-Za tebe. -Lijepo je.
Posluži se.
-Mramorni kolač, moj omiljeni. -Ništa za piće. Čekaj.
-Donijet ću nešto. -Ne trebaš.
Odmah se vraćam.
Dobar dan. Vašu kartu, molim.
-Hvala. Dobar dan. -Dobar dan.
Vašu kartu, molim. Hvala.
Kada stižemo?
-Za 20 minuta. -Hvala.
Vašu kartu, molim.
Hvala.
Sranje!
Gdje je tata?
Dolazi.
Nisam našao piće.
-Ali ja častim šampanjcem. -Gdje si bio?
-Potukao sam se. -Molim?
Naletio sam na tipa
koji mi je rekao da je Misteriozni putnik najbolja knjiga.
-Pa dobra je. -Ali nije najbolja.
Objasnio sam mu. Lijepo sam mu rekao.
Tip se iznervirao, krivo je to shvatio.
Glupost.
Slažem se. To je glupost.
A taj tip…
Pa…
Sve je riješeno. Malo smo se natezali. Ništa ozbiljno.
Malo vježbe.
Sve je dobro.
Mrzim te.
Ne sviđa ti se?
Tek se otvorio. To je traženi restoran.
Koga briga? Nije to problem.
Nisam htjela ništa pretjerano. Preotmjeno je.
Pa što?
Hvala.
Htjela sam mirno mjesto da ti kažem što želim.
-Ovo je mirno. -Château Carbonnieux?
Ne, hvala.
Gospodine?
Jako mirno.
-Hvala. -Nema na čemu.
Žao mi je.
Možemo otići.
-Račun, molim vas! -Ne!
Onda mi reci.
Što je?
Čini se da je ozbiljno, reci mi.
Trudna sam.
Što si rekla?
Trudna sam.
Nosiš dijete?
-Pa, da! -Moje dijete?
Bit ću otac?
-To želiš reći? -Da.
Znaš da je to dobro?
-Ne znam. -Jest!
Sumnjaš u to. Zato imaš taj izraz lica.
Bit ću otac!
-Prestani! -Bit ću otac!
Bit će najbolja majka na svijetu!
Prestani.
Bit ću otac!
Ovdje nije mirno. Idemo.
Idemo!
Hvala!
Dame i gospodo, stižemo
na kolodvor Le Havre.
Molim vas, uzmite sve stvari.
Želimo vam ugodan dan.
Dobar dan.
Ideš u Étretat?
-Jeste li ljubitelj Lupina? -Veliki.
-Ti? -Obožavam ga. Otac me upoznao s njim.
Ima sjajan ukus.
-Poznajete li se? -Ne.
Malo.
Poruka, šefe.
Od moje žene?
Ne. Nepoznati broj.
Što piše?
Da vidimo…
„Ovdje Paul Sernine.”
„Moj vlak stiže u Le Havre.”
„Idemo na kavu? Bež baloner.”
Luđak koji je našao moj broj.
„Hvala na olovci u Louvreu.”
Odmah nazovi Le Havre!
Dobro, Raoule. Idemo.
Hvala.
Sustići ću vas.
-Vidimo se? -Vidimo se.
Ustat ćeš, a onda ćemo tiho otići.
Ništa ne pokušavaj.
-Znaš Misterioznog putnika? -Stoj!
Ne miči se! Ruke uvis!
Rekao sam ruke uvis!
-Ruke van! -Bež baloner, to je on.
-Sad znaš. -Izvadi ruke. Ruke!
Na pod.
-Na pod. -Polako.
Polako.
-Eto. -Polako.
Što je ovo?
Što imaš u džepovima?
Što je ovo?
Ne sjećam se. Kako je Lupin završio?
Nitko ne zna. Nikad nije uhvaćen.
To dokazuje da je fikcija. U stvarnom životu bi ga uhvatili.
Osim ako je znao odustati.
-I? -Pa…
Izgledalo bi smiješno drugdje…
-Ali elegantan je. -Slažem se.
-Vratit ću se. -Kamo ideš?
-Vidjeti stijenu šuplja igla. -Nemoj odlutati.
Kad ti je termin?
Mislim da je 11. prosinca.
Nije valjda?
Da. Je li to problem?
-Što? -11. prosinca!
Claire!
To je rođendan Maurica Leblanca!
-Pa što? -To je znak!
Želiš ga nazvati Maurice?
Zašto ne?
Ne Maurice.
Ne, ne Maurice. Assane Junior.
-Assane Junior? -Da.
-Jesi li ti lud? -Znam.
Arsène.
Ne, ne Arsène.
Ne znam mu ime,
ali voljet ću ga.
Štitit ću ga svom snagom.
Dakle, nećeš opet zabrljati?
Više ne.
Obećavam.
Znam.
-Raoul. -Raoul?
-Da! -Ne, ne Raoul!
-Raoul, da. -Ne!
-Raoul. -Ne!
Reci mi,
tko je bio taj tip?
Što je problem?
Znam da se nešto događa.
Nisam glupa.
Assane!
Odgovori mi!
Moram nešto riješiti.
Nešto važno za mene. I za Raoula.
Riječ je o mom ocu.
Kojeg nisi spominjao 25 godina?
O kojem ništa ne znam?
Moram to dovršiti. Onda ću ti sve reći.
Prestat ću s tim sranjem.
Već sam to rekao.
-Sto puta. -Da.
Nemaš mi razloga vjerovati.
-Ali istina je. -Istina je.
Ovaj je put istina, kao i obično.
I to si rekao.
Ali trebam više, Assane. Ovo nije dovoljno.
Nećeš mi ni odgovoriti.
Koga briga? To nije važno.
Važni ste ti i Raoul.
Daj mi priliku.
Posljednji put.
Čekaj, gdje je Raoul?
Ne vidim ga.
Raoule?
Ovo nije naš tip.
Imao je dragulj.
Vratit ćemo ga iz Le Havra.
-Kamo? -Po Sernina u Le Havre.
Pustili su ga. To nije on.
-Imao je dragulj. -Bio je naoružan.
Ima dozvolu za oružje i alibi za provalu.
Dakle, dragulj…
-Netko mu ga je stavio u džep. -Ali čekajte!
Što da čekam?
Još dva tjedna lažnih tragova?
Tipu je netko smjestio. Saznajte tko.
Provjerite popis putnika,
uzmite nadzorne snimke.
Radite svoj posao. Neću ga ja raditi za vas.
Kakvo je ovo sranje? Ne smijemo ga ispitati?
-Ovo je sranje! -Što želiš da kažem?
Nađi mi popis putnika.
To će potrajati.
Posao za Guédiru. Gdje je?
Raoule!
Ovdje Raoul. Ostavite poruku.
Jeste li vidjeli 14-godišnjaka? Svijetlosmeđa koža, s cilindrom?
Puno dečki nosi cilindar.
Svijetlosmeđa put, puno kose?
Pusti me!
Lupin?