‫מי זה?‬
‫אני מתקשרת מהקבלה, גברתי.‬
‫אני מקשיבה.‬
‫המשטרה התקשרה הרגע‬
‫ובדקה את הפרטים שלך.‬
‫אני חושבת שהם רוצים לבוא אלייך.‬
‫חשבתי להודיע לך ליתר ביטחון.‬
‫תודה.‬ ‫-אין בעד מה.‬
‫במבי.‬
‫מותק, את ישנה?‬
‫מה, אימא?‬
‫הם מחפשים אותנו.‬
‫לשכב על הרצפה!‬
‫- ממי ברחנו, אימא? -‬
‫הדבר הססגוני שאתם רואים הוא אני,‬
‫והאישה שסופגת את השמש בלבוש שחור‬ ‫היא אימא שלי.‬
‫והמקום הזה, לדבריה,‬
‫הוא המלון החדש שלנו‬ ‫שמלא ב‬‫"‬‫נשמות מזויפות" וב"המונים מחרידים".‬
‫היינו כאן בעבר, במבי?‬ ‫-לא, אימא.‬
‫אז בואי ניכנס.‬
‫ברוכות הבאות.‬
‫אנחנו תמיד לנות‬ ‫במלונות הטובים ביותר בכל מקום,‬
‫ואסור לנו להישאר בשום מקום‬ ‫זמן רב יותר ממה שאנחנו יכולות.‬
‫ברוכות הבאות.‬ ‫-שלום. ברוכות הבאות.‬
‫אנחנו רוצות חדר.‬
‫כמובן. אראה לך את סוגי החדרים שיש לנו.‬
‫יש לנו סוויטות,‬ ‫סוויטות משפחתיות וחדרים רגילים.‬
‫אנחנו רוצות את החדר הטוב ביותר.‬
‫אבדוק אם הוא פנוי.‬
‫כמה זמן תישארו במלון שלנו?‬
‫חודש או חודשיים.‬
‫אשלם מראש על החודש הראשון.‬
‫טוב. אני אקח את התשלום.‬ ‫תספור את זה, בבקשה.‬
‫"אין לנו בית", אימא אומרת.‬
‫"אנחנו ציפורי מלון שנחות במלון אחר מלון."‬
‫ותעודות הזהות שלכן, בבקשה.‬
‫אני רוצה שאלה יכובסו ויגוהצו במכבסה.‬
‫תשלחו אותם לחדר שלנו בהקדם האפשרי.‬
‫בסדר. שנבדוק מה יש בפנים?‬
‫בשביל מה?‬
‫אלה רק בגדים שזקוקים לכביסה.‬
‫בוא לא ניתן לאורחת שלנו לחכות.‬ ‫קח את הארגזים לכביסה.‬
‫בבקשה. תיהנו משהותכן.‬
‫- מצלמת לובי 05‬ ‫שעה: 1:05 -‬
‫היא יפהפייה!‬
‫כאילו היא מאגדה.‬
‫את צריכה לראות את העיניים שלה. מדהימות.‬
‫סליחה, גברתי. זו הבת שלך?‬
‫בחיי, היא יפהפייה.‬
‫סליחה.‬
‫סליחה אם הפרענו לך.‬
‫אבל, יקירתי,‬
‫לא נתקלים ביופי כזה כל יום.‬
‫שאלוהים יברך אותה.‬ ‫-שאלוהים יברך אותה.‬
‫בתים הם כמו בתי כלא, אבל קטנים יותר.‬ ‫זה מה שאימא אומרת.‬
‫אין לנו בית‬
‫כי אנחנו הבית זו של זו.‬
‫אנחנו מקבלות תמיד‬ ‫את החדר הכי יפה והכי גדול.‬
‫בחדר שלנו תמיד יש את הנוף הכי יפה.‬
‫תיהני משהותך.‬ ‫-תודה.‬
‫מה היה העניין עם האימא והבת?‬ ‫המראה שלהן, הגישה שלהן... הן היו מוזרות.‬
‫-לא.‬ ‫"לא"?‬
‫מי מביא רק תיק קטן לחודש לפחות? בחייך.‬
‫הבגדים שלהן היו בארגזים, מן הסתם.‬
‫אל תתחיל.‬
‫יש דבר שנקרא מזוודה.‬
‫למה לצאת לחופשה עם החפצים שלך בארגזים?‬
‫ארגזים!‬ ‫-בסדר. שתוק.‬
‫היי, ילדים.‬
‫האורחים החדשים... ‬
‫שלחו את המידע שלהם למשרד שלי‬
‫כדי שאוכל לבדוק‬ ‫לגבי האימא והבת ששילמו במזומן.‬
‫בסדר?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אימא לא דומה לאף אחד אחר בשום מובן.‬
‫לא שאני יודעת הרבה על אחרים.‬
‫אנשים אחרים הם רק דמויות‬ ‫שנעות לנגד עינינו.‬
‫ברגע שהם ייעלמו, לא נזכור אותם בכלל.‬
‫תסתכלי עליהם.‬
‫"נשמות מזויפות".‬
‫"המונים מחרידים".‬
‫אבל אנחנו שונות, את ואני.‬
‫אנחנו יחידה אחת.‬
‫כן, מותק.‬
‫אנחנו יחידת הירח.‬
‫קדימה, לכי לשחות.‬
‫מותק, את רואה אותה איפשהו?‬
‫לא. בדקתי, אבל היא לא כאן.‬
‫את מי אתן מחפשות?‬
‫את הילדה היפה.‬
‫הילדה היפה?‬ ‫-כן.‬
‫מי זאת?‬ ‫-גם אנחנו לא מכירות אותה.‬
‫אבל פגשנו אותה הבוקר במעלית. נכון?‬
‫העיניים שלה היו מהממות.‬
‫אין לכן משהו אחר לעשות?‬
‫לאכול, לשתות, ליהנות.‬
‫אז קדימה.‬ ‫-טוב. קדימה.‬
‫לפעמים קשה להימנע מ‬‫"‬‫נשמות מזויפות".‬
‫"‬‫נשמות מזויפות" שלא מרגישות כלום,‬
‫אבל מעמידות פנים שהן כן.‬
‫הנפש שלי לחוצה, במבי.‬
‫אני יודעת, אימא.‬
‫תיזהרי כשאת מסתובבת כאן.‬
‫אל תמשכי יותר מדי תשומת לב.‬
‫הלוואי שהיה לנו ספר לקרוא.‬
‫אנחנו תקועות בחדר כל היום.‬
‫ראיתי כמה חנויות ספרים בדרך לכאן.‬
‫את רוצה ללכת לחפש בהן?‬
‫נהיה זהירות בדרכנו לשם ובחזרה.‬
‫הן ממש לא היו נראות כמו אם ובת.‬
‫חברה שלי שאלה,‬ ‫"היא באמת יצרה את הבחורה היפה הזאת?"‬
‫צחקנו.‬
‫ומישהו אחר אמר,‬ ‫"אולי היא חטפה אותה מבית חולים."‬
‫הן לא נראו כמו אנשים בחופשה.‬
‫אנשים בחופשה נשכחים בקלות.‬
‫אבל לא הן.‬
‫ברגע שרואים אותן, השאלות מתחילות לצוץ.‬
‫אבל שתיהן תקועות לי בראש.‬
‫- שירה, תחביבים -‬
‫סלחי לי.‬
‫בחרת את הספר האהוב עליי.‬ ‫הייתי שמחה להציע עוד אחד.‬
‫ביקשתי הצעות?‬
‫מותק.‬
‫אימא, תראי מה מצאתי.‬
‫אימא?‬
‫אימא.‬
‫זו המכונית שלו.‬
‫המכונית של אבא שלי.‬
‫אותה שנה, אותו הדגם.‬
‫בואי נחזור למלון.‬
‫את בסדר?‬
‫לאן את הולכת?‬ ‫-בואי איתי.‬
‫- במבי -‬
‫אני שונאת את המכוניות האלה‬ ‫ואת כל מי שמשתמש בהן.‬
‫כולם יהירים ואכזריים, במבי.‬
‫רואה? המכונית שלו‬ ‫היא בדיוק כמו לב האבן שלו.‬
‫תעשי את זה גם את.‬
‫מוכנה?‬ ‫-כן.‬
‫אחת, שתיים... ‬
‫שנקבור אותה?‬
‫קדימה, אימא.‬ ‫-קדימה.‬
‫תחפרי עמוק יותר.‬
‫קדימה. תחפרי!‬
‫בואי נשרוף אותה.‬ ‫-קדימה.‬
‫זה מספיק?‬ ‫-כן.‬
‫נראה שאש לא תשרוף אותה, אימא.‬ ‫-זה לא יקרה, מותק.‬
‫אנחנו קוברות את כל הדברים הרעים.‬
‫מי ייתן והם לא יראו שוב את השמש.‬
‫עדיף להיזהר מאשר להצטער.‬ ‫-בדיוק.‬
‫למה שלא נחזור מחר ונשתין על זה?‬
‫למה לא עכשיו?‬
‫כי עכשיו נלך למלון ונזמין‬ ‫את המשקאות הטובים ביותר שלהם,‬
‫כדי למלא את המצברים עד הסוף.‬
‫אין לך מושג עד כמה רחוק‬ ‫הרוע של הרשעים מגיע.‬
‫אתן מתייחסות למלון שלי כמו לאסם?‬
‫הוא נראה כמו אסם?‬
‫הקדשתי את חיי למקום הזה.‬ ‫לא אתן לאף אחד להרוס את זה.‬
‫אדוני, אני ממש מצטערת.‬
‫אתה יכול להוריד את עלות הצלחת השבורה‬ ‫מהמשכורת שלי.‬
‫את חושבת שזה קשור לצלחת, מה?‬ ‫את חושבת שזה קשור לכסף?‬
‫תארזי את חפצייך.‬ ‫-אדוני, בבקשה.‬
‫את מפוטרת.‬ ‫-בבקשה.‬
‫זו הייתה רק תאונה. בבקשה.‬
‫צאי. לכי.‬
‫תחזרו לעבודה.‬
‫היא לא מוותרת על לבוש שחור‬ ‫אפילו בשמש של הבוקר.‬
‫היא מלבישה את הבת כמו ילדה.‬
‫פשוט תודי בזה. הן מוזרות.‬
‫זה לא בגלל שהן מוזרות.‬
‫אתה באמת לא מבין?‬
‫אז למה, חכמולוגית?‬ ‫-עכשיו, תקשיב.‬
‫היא לובשת שחור‬ ‫כי היא רוצה להחביא את הנשיות שלה,‬
‫והיא מלבישה אותה כמו ילדה‬ ‫כדי שגברים לא יתחילו איתה.‬
‫אז הן לא מוזרות.‬
‫הן לבד והן ופגיעות.‬
‫אני מזהה מטורפת‬ ‫כשאני רואה אחת, בסדר, יקירתי?‬
‫הן לא כמונו.‬
‫אולי זו בדיוק הסיבה‬ ‫לכך שאתה חושב עליהן רעות, יקירי.‬
‫לכי לאכול ארוחת בוקר. אני אגיע.‬
‫טוב.‬
‫תראי. זאת האימא של הילדה היפה.‬
‫שלום. מה שלומך?‬
‫אני שמח שלא עזבת.‬ ‫-מה שלום הבת היפה שלך?‬
‫כמה זמן אתן נשארות?‬ ‫-תישארו הרבה זמן?‬
‫שאלוהים יברך אותה.‬ ‫יש לך ילדה מתוקה כל כך.‬
‫כמה זמן תישארו?‬ ‫-סלחו לי.‬
‫מה כבר עשינו?‬ ‫-היא...‬
‫בסדר, אדוני.‬
‫בואו.‬ ‫-לבוא לאן?‬
‫זאת הילדה היפה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫היא לא כל מה שסיפרתי לך ויותר מזה?‬
‫היא בסדר.‬
‫במבי.‬ ‫-אני באה, אימא.‬
‫תראו אותה.‬ ‫היא כל כך שמחה לראות את אימא שלה.‬
‫זאת אימא שלה?‬
‫כן. את מכירה אותה?‬
‫אני לא בטוחה לגמרי,‬
‫אבל אם היא מי שאני חושבת שהיא, אז כן.‬
‫אני מכירה אותה היטב.‬
‫אתה לא רואה שזה עקום?‬
‫עניבת הפרפר שלך תמיד צריכה להיות ישרה.‬ ‫תוודא לעיתים קרובות, טוב?‬
‫כן, אדוני.‬
‫מה השתיים האלה זוממות?‬ ‫-הן יוצאות לקניות כל יום.‬
‫למה לא ראיתי אותן בארוחת הערב?‬ ‫-הן אף פעם לא אוכלות במסעדה.‬
‫הילדה באה ולוקחת את האוכל.‬ ‫הן אוכלות בחדר שלהן.‬
‫הרחק מעיני סקרנים.‬
‫בדיוק.‬
‫האישה גם התעצבנה על כמה אורחות, מסתבר.‬
‫היא גרמה להן להרגיש לא בנוח.‬
‫ומישהו מצוות המלצרים ראה אותן‬
‫מבעירות אש ושורפות מכונית צעצוע בחוף.‬
‫תשאירו אותם ליד הדלת. אנחנו נכניס אותם.‬
‫כרצונך.‬
‫- נא לא להפריע -‬
‫תביא אותם.‬
‫האם קנתה כל פריט שחור שהתאים לה.‬
‫היא גם קנתה לבת שלה בגדי ילדים.‬
‫אמרת שהבגדים שלהן בארגזים.‬
‫כלומר, אני לא יודעת.‬
‫מה יש בארגזים האלה?‬
‫אני עומד לגלות.‬
‫למען השם. הוא אובססיבי לגביהן.‬
‫שלום? אני מהקבלה.‬ ‫רציתי לשאול על הארגזים של חדר 1313.‬
‫מה יש בהם?‬ ‫-אני לא יודע. זו לא הייתה המשמרת שלי.‬
‫המשמרת הקודמת כיבסה אותם?‬ ‫-כן.‬
‫אבל הארגזים צריכים להיות שם.‬
‫פשוט תפתח אותם ותבדוק.‬ ‫-אני לא רוצה.‬
‫אני תכף אחזור.‬ ‫-מה?‬
‫הם מעלים אותם לחדר.‬
‫אני צריך להשיג אותם ולבדוק. נראה.‬
‫זה מגוחך.‬ ‫-תשתקי.‬
‫החפצים שלך, גברתי.‬
‫הכול כאן, נכון?‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫תשאיר אותם. אנחנו נכניס אותם.‬
‫גברתי, יש פה כמה ארגזים ממש כבדים.‬
‫עשה כדבריי, בבקשה.‬
‫מי יודע מה יש בפנים.‬ ‫היא לא תיתן לאף אחד להיכנס.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫מעולם לא ניקית אותו?‬ ‫-לא.‬
‫בסדר. תמשיכי.‬
‫משהו עמד לקרות. כולנו הרגשנו את זה.‬
‫אבל לא היה לנו מושג איך, מתי ועם מי... ‬
‫הן היו על הכוונת שלנו.‬
‫צפינו בכל צעד שהן עשו.‬
‫חוץ מבחדר שלהן.‬ ‫לא היה לנו מושג מה קורה שם.‬
‫הן לא אכלו ארוחת בוקר היום.‬ ‫זו הפעם הראשונה.‬
‫הן גם לא היו בבריכה.‬ ‫-גם אני לא ראיתי אותן.‬
‫אולי הן עזבו.‬
‫לא. הן לא.‬ ‫הן הגיעו לכאן במונית. נראה שהן יצאו.‬
‫הן קנו שולחן איפור לחדר שלהן.‬
‫שולחן איפור? ואו.‬ ‫-שולחן איפור?‬
‫זה העניין.‬ ‫זה בדיוק מה שהיית מצפה מהן לעשות.‬
‫מי יכניס שולחן לחדר במלון?‬
‫נכון? מי יודע מה יש שם.‬
‫הן לא נותנות לאף אחד להיכנס.‬
‫בסדר. תהיו מוכנים.‬ ‫ניכנס באחד הימים בזמן ארוחת הערב.‬
‫מה?‬ ‫-ברצינות?‬
‫אבל הן לא יוצאות לארוחת ערב.‬
‫הן כן. הן יהיו חייבות מתישהו.‬
‫זה היום שבו ניכנס לחדר ההוא.‬
‫בסדר?‬
‫התרשמתי מעצמי‬ ‫ששכנעתי אותך לרדת לארוחת ערב.‬
‫מה זה אמור להביע?‬
‫לראות אותך זורחת ככה‬ ‫מביא לי אושר ללא גבול.‬
‫אימא בהחלט יכולה לזרוח כשהיא רוצה.‬
‫היא יכולה לנצנץ כשהיא רוצה.‬
‫אבל היא לא.‬
‫היא לא רוצה למשוך תשומת לב.‬
‫אושר עשוי להיות תופעה נדירה‬ ‫עבור "נשמות מזויפות".‬
‫אבל בשבילנו? לא.‬
‫ברוכות הבאות. אוכל לקבל את מספר החדר שלכן?‬
‫1313.‬ ‫-1313.‬
‫בואו אחריי, בבקשה.‬
‫אחריכן. זה השולחן שלכן.‬
‫אימא, מה זה אמור להביע?‬
‫אין לי מושג, מותק.‬
‫האם והבת במסעדה.‬
‫נעשה את זה עכשיו או ש... ‬
‫אם הבוס ישמע, המצב יהיה גרוע.‬
‫אנחנו יודעים.‬
‫ניקח את הסיכון?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫בואו נמהר.‬ ‫-קדימה.‬
‫קחי את המפתח הראשי. בוא ניפגש שם.‬
‫טוב.‬
‫את רואה איך הם מתייחסים אלינו?‬
‫הם מזלזלים בנו‬
‫רק כי אנחנו לא כמוהם.‬
‫אני בסדר, אימא. באמת... ‬ ‫-לא!‬
‫אסור לנו להתעלם מזה.‬
‫סליחה?‬
‫נראה מה יש לפרצוף דלעת להגיד.‬
‫אימא, בבקשה.‬
‫מותק.‬
‫אימא שלך לא תפגע באף אחד‬ ‫שלא מגיע לו להיפגע.‬
‫תאמיני לי.‬
‫זה תמיד ככה.‬
‫אימא תמיד צריכה ללמד מישהו לקח.‬
‫אני מדברת אליך.‬
‫סליחה?‬
‫לפעמים סוכן הנסיעות,‬
‫לפעמים מנהל המלון,‬
‫לפעמים המלצר הראשי.‬
‫קראת לי, גברתי? איך אוכל לעזור לך?‬
‫תעיף מבט סביבך.‬
‫אתה רואה עוד שולחן קטן כמו שלנו?‬
‫אני לא בטוח למה את מתכוונת, גברתי.‬
‫כוונתי היא,‬
‫למה חשבתם שמגיע לנו השולחן הצדדי הזה?‬
‫לא חשבתם שהוא מתאים‬ ‫לזוגות הקדושים האחרים כאן?‬
‫הוא היה היחיד שהיה פנוי.‬
‫במלון חמישה כוכבים גדול? האומנם?‬
‫מה?‬
‫תראה, מה שאני חושבת‬
‫זה שאתם במפורש חשבתם שמגיע לנו השולחן הזה.‬
‫למה שנעשה זאת, גברתי?‬ ‫הצוות שלנו בטח עשה טעות.‬
‫האומנם?‬
‫איזה צוות בדיוק? מה?‬
‫בוא נשאל אותם אם זו הייתה טעות. איפה הם?‬
‫את צודקת לחלוטין, גברתי.‬ ‫תני לנו לפצות על כך.‬
‫לפצות על מה?‬
‫על השולחן, גברתי.‬ ‫-לא.‬
‫אתה מתכוון לשולחן הצדדי.‬
‫את צודקת שוב, גברתי.‬
‫כל מה שאת צריכה לעשות‬ ‫זה להצביע על השולחן שאת רוצה.‬
‫אנחנו רוצות כל שולחן‬ ‫חוץ מהשולחן הצדדי הזה, אדוני.‬
‫כמובן, גברתי.‬
‫אני גם רוצה שתיענש על החוצפה שלך.‬
‫חוצפה, גברתי?‬
‫להתנהג כאילו הכול בסדר‬
‫במקום לפתור את המצב ולהתנצל.‬
‫אני מצטער,‬ ‫אבל את לא מרחיקה לכת קצת, גברתי?‬
‫לא. עוד לא עשיתי את זה.‬
‫היית יודע אם הייתי עושה זאת.‬
‫בואי נלך.‬ ‫-קדימה.‬
‫אני מצטערת. אני התעקשתי.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬ ‫-שקט, מותק.‬
‫זו לא הייתה אשמתך בכלל, בסדר?‬
‫אל תלקי את עצמך.‬ ‫-גברת, סליחה?‬
‫עלי לחדר שלנו.‬
‫את והבת שלך מפריעות לאחרים, בסדר?‬
‫אם משהו כזה יקרה שוב,‬
‫אצטרך לסגור את החשבון שלכן‬ ‫ולסלק אתכן מהמלון.‬
‫לא. איחרת את המועד. כבר סגרנו את החשבון.‬
‫אנחנו עוזבות הלילה.‬
‫טוב שכך.‬
‫קחי את הבת המשונה שלך ותעזבי... ‬
‫קחי את הבת המשונה שלך ותעזבי.‬
‫כדי שלאנשים יהיה שקט.‬
‫זה מגוחך.‬
‫איפה המפתח? איפה הוא?‬
‫תכין את המכונית.‬
‫אצא בקרוב.‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫בת משונה, מה?‬
‫בטח. אקח אותה ואעזוב.‬
‫זו באמת את.‬
‫ידעתי שאני מזהה אותך.‬
‫את הבת שלה.‬
‫אני יודעת שגם את מזהה אותי.‬
‫עצרי! לאן את הולכת?‬
‫במבי.‬
‫השארתי את המפתח אצלך, אימא.‬
‫תשכחי מזה. הגיע הזמן.‬
‫אנחנו עוזבות?‬ ‫-עכשיו.‬
‫יש אישה זקנה, קרובת משפחה רחוקה שלנו.‬
‫היא ראתה אותי הרגע וזיהתה אותי.‬
‫באמת?‬
‫היא בטח תודיע להם.‬ ‫הם ישלחו את כלבי הציד שלהם אחרינו.‬
‫התיק אצלי, אימא.‬ ‫-בסדר. תחליפי בגדים.‬
‫מותק, חכי.‬
‫בואו נרד במדרגות.‬ ‫-קדימה, אימא.‬
‫להתראות.‬
‫תודה, ילדים.‬
‫נתראה.‬ ‫-תודה.‬
‫זיהיתי אותה. היא מי שחשבתי שהיא.‬
‫מי, אימא של הילדה היפה?‬ ‫-כן.‬
‫איך את מכירה אותה?‬
‫אני קרובת משפחה שלה.‬ ‫-באמת?‬
‫היא נעדרת מאז שאימא שלה נרצחה.‬
‫מה?‬ ‫-אימא שלה נרצחה?‬
‫רצח נוראי.‬
‫אני עדיין זוכרת את זה.‬ ‫עדיין יש לי צמרמורת.‬
‫-אימא?‬ ‫-רדי בזהירות, במבי.‬
‫תתקשרו למשטרה!‬
‫אימא, מה קורה?‬ ‫-איך אדע, מותק? בואי.‬
‫אימא, מה את עושה?‬
‫אנחנו מוכנים?‬ ‫-כמובן.‬
‫מותק, אנחנו חייבות לצאת מהמלון.‬
‫אימא...‬
‫אני פותחת.‬ ‫-קדימה.‬
‫מה עלינו לעשות?‬
‫אנחנו נכנסים. תפתחי. קדימה.‬
‫תעביר את זה! קדימה!‬ ‫-תעביר את זה לכאן! קדימה!‬
‫תפתחו את השסתום!‬
‫אנחנו צריכות מונית.‬
‫אימא, מה עשינו?‬
‫כן, הייתה מהומה, אבל הצלחנו לעזוב.‬
‫אימא, יש מונית.‬
‫בסדר, מותק.‬
‫תישארי רגועה. אין צורך למהר.‬
‫תיכנסי. קדימה.‬
‫למסוף האוטובוסים.‬
‫אבל אנחנו ממהרות.‬ ‫האוטובוס שלנו בעוד 15 דקות.‬
‫האוטובוס שלנו?‬ ‫-שקט.‬
‫מה לעזא...‬
‫תראו מה הן עשו לחדר.‬
‫תראו את כל הדברים האלה.‬
‫אני אוהבת את אלה. תראי כמה זה יפהפה.‬
‫כל כך חמוד. כל כך רך.‬
‫הן הפכו את החדר למוזר כל כך.‬ ‫הוא היה שונה כל כך.‬
‫אף פעם לא ראיתי דבר כזה.‬
‫כולם היו המומים.‬
‫איפה זה? איפה הדבר שהן מחביאות?‬
‫הן לא מחביאות כלום.‬ ‫-מה זאת אומרת?‬
‫אז למה הן לא הכניסו אף אחד?‬
‫למה אתה לא?‬
‫למה אני לא מה?‬
‫נותן לזרים להיכנס לבית שלך.‬
‫איך זה קשור?‬
‫אתה מוכן כבר להבין?‬
‫זה הבית שלהן.‬ ‫זו הסיבה שהן לא נתנו לאף אחד להיכנס.‬
‫באמת עלינו על אוטובוס תוך רבע שעה.‬
‫אנחנו לא יודעת לאן הוא נוסע. לא שזה משנה.‬
‫הדבר היחיד שחשוב לנו כרגע‬
‫זה לברוח.‬
‫הילדה הייתה יפה, כן.‬
‫היא הייתה חמודה.‬
‫אבל אף אחד מאיתנו לא חשב‬ ‫לשאול אותה אם היא בסדר.‬
‫מותק. את במנוסה. הבנו.‬
‫אבל במנוסה לאן?‬
‫האדם שעלייך לברוח ממנו נמצא לידך.‬
‫- שירותי חירום רפואיים -‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬