Tko je?
Zovem s recepcije, gospođo.
Slušam.
Zvali su s policije
i provjerili vaše podatke.
Mislim da vas žele vidjeti.
Javljam vam za svaki slučaj.
- Hvala. - Molim.
Bambi.
Milena, spavaš li?
Da, Majko?
Dolaze po nas.
Na pod!
OD KOGA BJEŽIMO?
Ovo šareno što vidite sam ja,
a žena u crnome, koja upija sunce, moja je majka.
A ovo je mjesto, njezinim rječnikom,
naš novi hotel prepun Prijetvornih duša i Lošeg društva.
- Jesmo li već bile ovdje, Bambi? - Nismo, Majko.
Onda uđimo.
Dobro došli.
Kamo god idemo, uvijek odsjedamo u najboljim hotelima,
a nigdje ne možemo dugo ostati.
- Dobro došli. - Zdravo. Dobro došli.
Želimo sobu.
Dakako. Pokazat ću vam našu ponudu:
apartmane, obiteljske i standardne sobe.
Želimo najbolju sobu.
Provjerit ću je li slobodna.
Koliko kanite ostati u našem hotelu?
Mjesec-dva.
Prvi ću odmah platiti.
U redu, mogu naplatiti. Provjeri, molim.
„Mi nemamo dom”, Majka kaže.
„Hotelske smo ptičice koje lete iz hotela u hotel.”
I dokumente, molim.
Želim da ovo operete i izglačate u praonici.
Pošaljite nam ih što prije u sobu.
Može. Hoćemo pogledati što je unutra?
Čemu?
Unutra je samo odjeća koju treba oprati.
Nemojmo da gošće čekaju. Odnesimo kutije u praonicu.
Evo. Uživajte u boravku.
KAMERA U PREDVORJU VRIJEME: 13.05
Kakva ljepotica!
Kao da je iz bajke!
Trebaš joj vidjeti oči. Prelijepe su!
Oprostite, gospođo. Je li to vaša kći?
Ajme! Prelijepa je!
Pardon!
Ispričavamo se na uznemiravanju.
Ali, dušo,
ovakva se ljepota ne viđa svaki dan.
- Bog je blagoslovio. - Da.
Domovi su zatvori, samo manji.
Tako Majka tvrdi.
Mi nemamo dom
jer smo jedna drugoj dom.
Uvijek uzmemo najveću, najljepšu sobu.
Naša soba uvijek ima najljepši pogled.
- Uživajte u boravku. - Hvala.
Što je s tom mamom i kćeri? Kako gledaju, kako se drže... Jako su čudne.
- Ma ne. - Ne?
Tko dođe na mjesec dana samo s torbicom? Daj!
Očito im je odjeća u kutijama.
Ne počinji.
Postoji nešto što se zove kovčeg.
Tko bi na odmor nosio stvari u kutijama?
- Kutijama! - Dobro. Šuti.
Hej, klinci.
Nove gošće...
Pošaljite mi njihove podatke u ured.
Provjerit ću mamu i kćer koje su platile gotovinom.
- U redu? - Može, gospodine.
Majka ni u kojem pogledu nije poput drugih.
Doduše, ne znam puno o drugima.
Drugi su samo pojave koje nam prolaze pred očima.
Poslije ih se nećemo ni sjećati.
Pogledaj ih samo.
Prijetvorne duše.
Loše društvo.
Ali ti i ja smo drukčije.
Mi smo jedinica.
Da, milena.
Mi smo Mjesečeva jedinica.
Mjesečeva jedinica.
Hajde, plivaj.
Draga, vidiš li je negdje?
Ne. Gledala sam, ali nema je.
Koga tražite?
Lijepu djevojku.
- Lijepu djevojku? - Da.
- Tko je to? - Ni mi je ne poznajemo.
Ali vidjele smo je jutros u dizalu. Zar ne?
Ima čudesne oči.
Nemate pametnijeg posla?
Jedite, pijte, uživajte.
- Hajde. - Dobro. Hajde.
Katkad je nemoguće izbjeći Prijetvorne duše.
Prijetvorne duše koje ništa ne osjećaju, ali se pretvaraju da osjećaju.
Duša mi je nemirna, Bambi.
Znam, Majko.
Budi oprezna kad hodaš okolo.
Ne privlači previše pozornost.
Da bar imamo kakvu knjigu!
Cijeli smo dan u sobi.
Vidjela sam na putu ovamo neke knjižare.
Hoćemo ih obići?
Bit ćemo oprezne na putu onamo i natrag.
Nisu baš izgledale kao majka i kći.
Prijatelj je rekao: „Zar je ona napravila tu lijepu djevojku?”
Nasmijali smo se.
Netko je drugi rekao: „Možda ju je otela iz bolnice.”
Nisu izgledale kao da su na odmoru. Ljudi na odmoru nisu upečatljivi.
Ali one jesu.
Čim ih ugledaš, počnu ti se nametati pitanja.
Njih dvije stalno su mi u mislima.
Ispričavam se.
Odabrali ste moju najdražu. Preporučila bih vam još jednu.
Jesam li tražila preporuke?
Milena.
Mama, vidi što sam našla.
Mama?
Mama.
To je njegov auto.
Auto mog oca.
Ista godina, isti model.
Vratimo se u hotel.
Jesi li dobro?
- Kamo ideš? - Dođi.
Mrzim ove aute i sve koji ih voze.
Svi su oni arogantni i okrutni, Bambi.
Vidiš? Njegov je auto kao njegovo kameno srce.
I ti udaraj.
- Spremna? - Da.
Jedan, dva...
Da ga zakopamo?
- Zakopajmo, Mama. - Da.
Kopaj dublje.
Hajde. Kopaj!
- Spalimo ga. - Spalimo, Mama.
- Je li dovoljno? - Jest.
-Čini se da ga vatra neće spaliti. - Neće, milena.
Zakopajmo sve zle stvari.
Neka više nikad ne vide sunce!
- Bolje spriječiti, nego liječiti. - Točno.
Vratimo se sutra i popišajmo po njemu.
Zašto ne bismo odmah?
Jer ćemo sada otići u hotel i naručiti najbolja pića,
tako da do vrha napunimo rezervoare.
Nemaš pojma dokle seže ljudska pakost.
Mislite da je moj hotel štala?
Izgleda li kao štala?
Posvetio sam mu cijeli život. Neću dopustiti da ga itko uništi.
Jako mi je žao, gospodine.
Možete mi odbiti od plaće razbijeni tanjur.
Misliš da je stvar u tanjuru? Da je stvar u novcu?
- Spakiraj se. - Molim vas.
- Letiš! - Molim vas.
Bilo je slučajno. Molim vas.
Gubi se. Odlazi.
Natrag na posao!
Nosi crninu čak i na jutarnjem suncu.
Odijeva malu kao dijete.
Priznaj. Čudne su.
Ne čini to zato što su čudne.
Zbilja ne shvaćaš?
- Nego zašto, mudrice? - Slušaj.
Nosi crninu jer želi prikriti svoju ženstvenost,
a nju odijeva kao dijete da je se takvi kao ti klone.
Dakle, nisu čudne.
Same su i ranjive.
Znam prepoznati manijake, mila.
One nisu poput nas.
Možda baš zato imaš loše mišljenje o njima, mili.
Idi doručkovati. Doći ću, milena.
Dobro.
Vidi. Mama lijepe djevojke.
Zdravo. Kako ste?
- Drago mi je što niste otišle. - Kako je lijepa kći?
- Koliko ostajete? - Hoćete li dugo ostati?
Bog je blagoslovio. Imate tako slatko dijete!
- Koliko ostajete? - Oprostite.
-Što smo učinile? - Ona...
Dobro, gospodine.
- Dođite. - Kamo?
Ovo je lijepa djevojka.
- Zdravo. - Zdravo.
Nije li baš kako sam rekla i puno više?
U redu je.
- Bambi. - Dolazim, Mama.
Pogledaj je. Presretna je što vidi mamicu.
Je li to njezina majka?
Jest. Poznaješ li je?
Nisam sasvim sigurna,
ali, ako je to ona koja mislim, poznajem.
Itekako je poznajem.
Nakrivljena je.
Leptir-mašna uvijek mora stajati ravno. Redovito je provjeravaj.
Da, gospodine.
-Što njih dvije rade? - Svaki dan idu u kupnju.
- Zašto ih nisam vidio na večeri? - Nikad ne jedu u restoranu.
Djevojka dođe po hranu i jedu u sobi.
Daleko od njuškala.
Točno.
Žena je navodno bila osorna prema nekim gošćama.
Bilo im je neugodno.
A neki su ih poslužitelji vidjeli
kako pale vatru na plaži i spaljuju autić.
Ostavite ih pred vratima. Mi ćemo ih unijeti.
Kako želite.
MOLIM, NE SMETATI
Hajde.
Majka je kupila sve crne odjevne predmete koji joj pristaju.
I kćeri je kupila dječju odjeću.
Rekla si da je odjeća u kutijama.
Ne znam pouzdano.
Što je u tim kutijama?
Saznat ću.
Zaboga! Opsjednut je njima.
Halo? Ovdje recepcija. Zanimaju me kutije iz sobe 1313.
-Što je u njima? - Ne znam. Nije bila moja smjena.
- Oprali su u prethodnoj smjeni? - Da.
Kutije bi trebale biti ondje.
- Otvori ih i pogledaj. - Ne želim.
- Vratit ću se. -Što?
Nose ih u sobu.
Moram ih sustići i pogledati.
- Glupost. - Začepi.
Vaše stvari, gospođo.
- Sve je tu? - Jest, gospođo.
- Ostavite ih. Mi ćemo ih unijeti. - Gospođo...
Neke su kutije veoma teške.
Učinite kako sam rekla.
Tko zna što je u sobi. Nikoga ne pušta u nju.
Kako to misliš?
- Nisi je nikad pospremila? - Ne.
Dobro. Radi dalje.
Nešto se moralo dogoditi. Svi smo to slutili.
Ali kako, kada i komu...
Držali smo ih na oku.
Nadzirali smo svaki njihov korak.
Sve osim njihove sobe. Nismo imali pojma što se ondje događa.
Jutros nisu sišle na doručak. Prvi put.
- Nisu bile na bazenu. - Ni ja ih nisam vidjela.
Možda su se odjavile.
Ma nisu. Došle su taksijem. Bile su vani.
Kupile su toaletni stolić.
- Toaletni stolić? Oho! - Toaletni stolić?
To je to. To je baš nalik na njih.
Tko donosi stolić u hotel?
Je l' da? Moramo saznati što je u sobi.
Nikoga ne puštaju unutra.
Dobro. Budite spremni. Ući ćemo jednom za vrijeme večere.
- Molim? - Ozbiljno?
Ali ne silaze na večeru.
Hoće. Kad-tad moraju sići.
Tog ćemo dana ući u tu sobu.
U redu?
Sama sebi se divim što sam te nagovorila da siđemo na večeru.
Što ti to znači?
Kad vidim da ovako blistaš, neizmjerno sam sretna.
Majka zna zasjati kad poželi.
Jednostavno blista kad poželi.
Ali ne poželi.
Ne želi privlačiti pozornost.
Prijetvornim dušama sreća je možda rijetka pojava.
Ali nama nije.
Dobro došli. Molim broj sobe.
- 1313. - 1313.
Dođite sa mnom.
Izvolite. Vaš je stol ondje.
Mama, što ovo znači?
Nemam pojma, milena.
Majka i kći su u restoranu.
Sad ili nikad!
Bit će gadno ako šef sazna.
Znamo.
Hoćemo li riskirati?
Hoćemo.
- Požurimo se. - Hajde.
Uzmi univerzalni ključ i dođi gore.
U redu.
Vidiš kako se ponašaju prema nama?
Gledaju svisoka na nas samo zato što nismo poput njih.
- U redu je, Mama. Zbilja... - Ne!
Nećemo to dopustiti.
Oprostite.
Da vidimo što Tikvan ima reći.
Mama, molim te.
Milena.
Tvoja majka neće nauditi nikomu tko to ne zaslužuje.
Vjeruj mi.
Uvijek bude ovako.
Majka uvijek mora nekoga naučiti pameti.
Obraćam vam se.
Oprostite!
Katkad Putničkog Agenta,
katkad Upravitelja Hotela,
katkad Glavnoga Konobara.
Zvali ste me? Kako mogu pomoći?
Osvrnite se oko sebe.
Vidite li još koji malen stol poput našega?
Ne razumijem što želite reći.
Želim reći ovo:
zašto ste mislili da zaslužujemo ovaj stolić,
koji niste smatrali primjerenim za svete parove?
Jedini je bio slobodan.
U hotelu s pet zvjezdica? Ma nemojte?
Vidite, ja mislim
da ste smatrali da zaslužujemo baš ovaj stol.
Ali zašto? Jamačno su zaposlenici pogriješili.
Ma nemojte?
Koji zaposlenik konkretno?
Pitajmo ga je li pogriješio. Gdje je?
Imate potpuno pravo. Dopustite da se iskupimo.
Za što?
Za stol, gospođo.
Stolić, hoćete reći.
Opet imate pravo, gospođo.
Samo trebate pokazati koji stol želite.
Želimo bilo koji stol osim ovog stolića, gospodine.
Dakako, gospođo.
I ne želim da vaša drskost prođe nekažnjeno.
Drskost, gospođo?
Glumite da je sve u redu
umjesto da riješite problem i ispričate se.
Oprostite, ali ne pretjerujete li, gospođo?
Ne. Nisam još pretjerala.
Znali biste da jesam.
- Pođimo. - Pođimo.
Žao mi je. Ja sam inzistirala.
- Jako mi je žao. - Tiho, milena.
Ti nisi nimalo kriva za ovo. U redu?
- Ne predbacuj si. - Gospođo!
Idi u sobu.
Ti i tvoja kći uznemiravate ostale.
Ako se nešto ovakvo ponovi,
tražit ću da podmirite dug i izbaciti vas iz hotela.
Ne, kasnite. Već smo podmirile dug.
Odlazimo večeras.
Još bolje.
Otiđite, i vi i vaša nakazna kći.
Da ljudi mogu imati mira.
Ovo je suludo.
Gdje je kartica? Gdje je?
Pripremi auto.
- Uskoro odlazim. - Da, gospodine.
Nakazna kći, ha?
Dobro. Otići ćemo.
To jesi ti.
Jesam te prepoznala!
Ti si kći.
Znam da i ti mene prepoznaješ.
Stani! Kamo ćeš?
Bambi.
Dala sam tebi karticu, Majko.
Nije bitno. Vrijeme je.
- Odlazimo? - Smjesta.
Ovdje je jedna stara žena, naša daleka rođakinja.
Vidjela me i prepoznala me.
Da?
Sigurno će im javiti. Poslat će svoje pse tragače.
- Evo torbe, Mama. - Dobro. Presvuci se.
Milena, čekaj.
- Idemo stubištem. - Stubištem, Majko.
Doviđenja.
Hvala, djeco.
- Vidimo se. - Hvala.
Prepoznala sam je. I mislila sam da je ona!
- Koga? Majku lijepe djevojke? - Da.
Otkud je poznaješ?
- Rođakinja sam joj. - Zbilja?
Nestala je nakon što joj je majka ubijena.
-Što? - Majka joj je ubijena?
Jezivo umorstvo.
Još ga se sjećam. Dan-danas se naježim.
- Mama? - Pazi kamo staješ, Bambi.
Zovi policiju. Zovi policiju!
- Mama, što se događa? - Otkud znam, milena? Dođi.
Mama, što radiš?
- Jesmo li spremni? - Naravno.
Milena, moramo otići iz hotela.
Mama...
- Otvaram. - Hajde.
Što da radimo?
Svejedno ćemo ući. Otvori, idemo.
- Pošalji ga! Hajde! - Pošalji ga ovamo! Hajde!
Otvori ventil!
Taksi, taksi...
Što smo učinile?
Da, bila je strka, ali uspjele smo izaći.
Mama, eno taksija.
Dobro, milena.
Ostani smirena. Nema žurbe.
Uđi. Hajde.
Na kolodvor.
Žuri nam se. Autobus nam polazi za 15 minuta.
Autobus?
Koji...
Što su učinile od sobe?
Vidi ovo.
Sviđaju mi se. Gle kako je ova lijepa!
Preslatko. Kako mekano!
Kako su preobrazile sobu! Bila je skroz drukčija.
Nikad nisam vidjela ništa slično.
Svi su bili zbunjeni.
Gdje je? Gdje je to što skrivaju?
- Ništa ne skrivaju. - Kako to misliš?
Zašto nisu nikoga puštale unutra?
A ti?
Što ja?
Ne puštaš neznance u svoj dom.
Kakve to veze ima s ovime?
Shvati napokon!
Ovo je postao njihov dom. Zato nikoga ne puštaju unutra.
Zbilja smo za 15 minuta bile u autobusu.
Ne znamo kamo ide. Nije ni bitno.
Trenutačno nam je jedino bitno
da pobjegnemo.
Djevojka je bila lijepa.
Bila je slatka.
No nitko je od nas nije pitao je li dobro.
„O, dušo! U bijegu si. Kužimo.
Ali kamo bježiš?
Osoba od koje trebaš bježati pokraj tebe je.”
HITNA SLUŽBA
Prijevod titlova: Vojmir Špoljarić