Ki az?
A recepcióról hívom, asszonyom.
Hallgatom.
Telefonált a rendőrség,
és ellenőrizték az adatait.
Azt hiszem, látni akarják.
Gondoltam, szólok a biztonság kedvéért.
- Köszönöm. - Szívesen.
Bambi!
Alszol, kicsim?
Igen, anya?
Keresnek minket.
Le a földre!
KI ELŐL MENEKÜLTÜNK?
Ez a színes alak itt én vagyok,
és a nő, aki feketében szívja magába a napfényt, az anyám.
És ez a hely, az ő szavaival élve,
az új hotelunk, tele hamis lelkekkel és ócska népekkel.
- Jártunk már itt, Bambi? - Nem, anya.
Akkor menjünk be!
Üdvözlöm!
Mindenhol a legjobb hotelekben szállunk meg,
és sehol nem maradunk tovább, mint ameddig lehetséges.
- Üdvözlöm önöket! - Jó napot! Üdv!
Szobát szeretnénk.
Hogyne. Máris mutatom a szobatípusokat.
Standard és családi szoba, lakosztály.
A legjobb szobát kérjük.
Máris megnézem, szabad-e.
Meddig maradnának a hotelünkben?
Egy vagy két hónapig.
Egy hónapot előre fizetek.
Rendben. Lefoglalom. Számold meg, kérlek!
Anya szerint nekünk nincs otthonunk.
Hotelről hotelre szálló hotelmadarak vagyunk.
Az igazolványaikat, kérem.
Ezeket szeretném kitisztíttatni és kivasaltatni.
Minél előbb küldjék fel őket a szobánkba!
Rendben. Megnézzük, mi van bennük?
Már miért?
Csak a tisztítandó ruháink vannak bennük.
Ne tartsuk fel a vendégeket! Vidd őket a mosodába!
Tessék! Érezzék jól magukat!
5. KAMERA – IDŐPONT: 01:05
Micsoda szépség!
Mintha egy meséből lépett volna elő. És ha látnád a szemeit! Gyönyörűek.
Elnézést, asszonyom. Ő a lánya?
Istenem! Gyönyörű szép.
Ó, bocsánat!
Elnézést, ha tolakodóak voltunk.
Jaj, drágám,
az ember nem mindennap botlik ilyen szépségbe.
- Gyönyörű! - Bizony!
Az otthonok csak kis börtönök.
Anya mindig ezt mondja.
Nekünk nincs otthonunk, mi egymás otthonai vagyunk.
Mindig a legnagyobb és legszebb szobát kérjük.
Mindig a mi szobánkból nyílik a legszebb kilátás.
- Érezze jól magát! - Köszönöm.
Mi volt azzal az anyával és a lányával? Valahogy olyan furák voltak.
- Dehogy. - „Dehogy”?
Ki utazik el egy apró táskával legalább egy hónapra?
A ruháik biztos a dobozokban vannak.
Ne csináld már!
Van ám olyan is, hogy bőrönd.
Miért menne valaki nyaralni dobozokkal?
- Dobozokkal! - Fogd be!
Hé, srácok!
Az új becsekkolók adatait küldjétek át az irodámba,
hogy megnézzem, ki ez a nő, aki készpénzzel fizetett.
- Rendben? - Meglesz, uram.
Anya semmiben sem hasonlít másokra.
Nem mintha ismernék sok más embert.
Más emberek pusztán a szemünk előtt lebegő képmások.
Emlékezni sem fogunk rájuk, ha odébbálltak.
Nézz csak rájuk!
Hamis lelkek.
Ócska népek.
De mi ketten mások vagyunk.
Egy egység vagyunk.
We are a unit.
Igen, kicsim.
We are the Moon Unit.
A Hold egység vagyunk.
Menj, ússz egyet!
Szívem, láttad őt valahol?
Nem. Az asztaloknál nincs.
- Kit kerestek, drágám? - Azt a szép kislányt.
- A szép kislányt? - Igen.
- És ő ki? - Mi sem ismerjük.
De ma reggel találkoztunk vele a liftben. Ugye?
Csodásak a szemei.
Nektek nincs jobb dolgotok?
Egyetek-igyatok, szórakozzatok!
- Akkor igyunk! - Igen. Ez az!
A hamis lelkekkel néha muszáj kapcsolatba lépni.
Ők valójában nem éreznek semmit,
csak úgy tesznek.
Nyugtalan a lelkem, Bambi.
Tudom, anya.
Légy itt óvatos, ha mászkálsz!
Ne vond magadra a figyelmet!
Bárcsak lenne egy könyvünk!
Egész nap a szobában vagyunk.
Láttam idefelé jövet pár könyvesboltot.
Szeretnéd megnézni őket?
Majd óvatosan megyünk be és ki.
Anya és lánya valahogy nem illettek össze.
Egy barátom azt kérdezte: „Biztos ez szülte ezt a szép lányt?”
Jót nevettünk.
Valaki más azt mondta: „Lehet, hogy elvitte egy kórházból.”
És nem tűntek nyaralóknak.
A nyaralókat elfelejti az ember.
De őket nem.
Meglátod őket, és azonnal elkezdesz agyalni.
Azóta is ők járnak a fejemben.
Elnézést!
Bocsánat!
A kedvenc könyvemet már kiválasztotta. Ajánlanék még egyet.
Kértem az ajánlatát?
Kicsim!
Anya, nézd, mit találtam!
Anya?
Anya!
Az ő kocsija.
Apám kocsija.
Ugyanaz az év és modell.
Menjünk vissza a hotelbe!
Jól vagy?
- Hova mész? - Gyere velem!
Utálom ezeket a kocsikat, és mindenkit, aki ilyet vezet.
Mind arrogánsak és kegyetlenek, Bambi.
Látod? A kocsija is kemény, mint a szíve.
Most te jössz!
- Készen állsz? - Aha.
Egy, kettő...
Elássuk?
- Ássuk el! - Igen!
Áss mélyre!
Gyerünk! Áss!
- Gyújtsuk fel! - Gyerünk!
- Ez így elég? - Igen.
- Úgy tűnik, a tűz nem fog rajta, anya. - Nem ám.
- Elásunk minden gonoszságot. - Ne lássák többé a napvilágot!
- Mi nem viccelünk. - Pontosan.
Mi lenne, ha holnap visszajönnénk, és lepisilnénk?
Miért ne csináljuk most?
Mert most visszamegyünk a hotelbe, megrendeljük a legjobb piákat,
jól teletöltjük hozzá a hólyagunkat.
Fogalmad sincs, mekkora a kegyetlenség hatótávolsága.
Szerintetek az én hotelem egy istálló?
Úgy néz ki, mint egy istálló, mi?
Egy élet munkája van benne. Nem hagyom, hogy bárki tönkretegye.
Nagyon sajnálom, uram.
Levonhatja a béremből a törött tányér árát.
Szerinted a tányér a lényeg? Mi? Szerinted ez a pénzről szól?
- Csomagolj! - Uram, kérem!
- Ki vagy rúgva. - Uram!
Véletlen volt. Kérem!
Kifelé! Tűnj el!
Tűnés dolgozni!
Még a reggeli napsütésben is feketét visel.
A lányt meg gyereknek öltözteti. Ismerd be! Elég furcsák.
Nincs ebben semmi fura.
Komolyan nem érted?
- Te talán érted, okostojás? - Figyelj!
Feketét visel, mert el akarja rejteni a nőiességét,
a lányát meg távol akarja tartani a magadfajtáktól.
Ez egyáltalán nem furcsa.
Egyedül vannak, és védtelenek.
Én kapásból felismerem az őrülteket.
Nem olyanok, mint mi.
Talán azért nézel rájuk rossz szemmel, mert mások, mint mi?
Menj reggelizni! Majd jövök.
Rendben.
Nézd! A szép lány anyukája.
Jó reggelt! Hogy van?
- Jó, hogy még itt vannak. - Hogy van a szép kislánya?
- Meddig maradnak itt? - Sokáig maradnak?
Isten áldja! Olyan bájos gyermeke van!
- Meddig maradnak? - Elnézést!
- Rosszat mondtunk? - Hű, de...
Rendben, uram.
- Gyere! - Na, hova?
Ő a szép lány.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
Ugye megmondtam, milyen gyönyörű?
Nagyon csinos.
- Bambi! - Jövök, anya.
Nézzenek oda! De megörült az anyukájának!
Ő az anyja?
Igen. Talán ismered?
Nem vagyok biztos benne,
de ha ő az, akinek gondolom, akkor igen.
Jól ismerem.
Nem látod?
A csokornyakkendő álljon rendesen! Ellenőrizd gyakran, jó?
Igen, uram.
- Ők meg miben sántikálnak? - Mindennap elmennek vásárolni.
- Miért nem láttam őket a vacsoránál? - Sosem esznek itt.
A lány lejön, és elviszi az ételt. A szobájukban esznek.
- Távol a kíváncsiskodóktól. - Pontosan.
És a nő ráförmedt néhány vendégünkre.
Ami rosszul esett nekik.
És az egyik pincér látta,
hogy tüzet raknak a parton, és elégetnek egy játékautót.
Hagyják az ajtó előtt! Majd bevisszük őket.
Ahogy óhajtja.
KÉREM, NE ZAVARJANAK!
Pakoljuk le!
Az anya megvett minden fekete cuccot, ami a méretében volt.
A lányának meg gyerekruhákat vett.
Nem a dobozokban voltak a ruháik?
Honnan tudjam? Én se tudom.
Mi lehet a dobozokban?
Majd kiderítem.
Jó ég! Teljesen rákattant az ügyre.
Halló? A recepciós vagyok. Az 1313-as szoba dobozairól kérdeznék.
- Mi van bennük? - Nem tudom. Nem az én műszakom csinálta.
- Az előző műszak elintézte? - Igen.
Még tuti ott vannak a dobozok.
- Kukkants beléjük! - Hagyjatok ki ebből!
- Várjatok! - Mi?
Most viszik őket a szobába. Utol kell érnem. Beléjük nézek.
- Ne már! - Fogd be!
A holmijai, hölgyem.
- Minden itt van? - Igen, hölgyem.
Hagyja itt, majd behozzuk.
Vannak itt nagyon nehéz dobozok is, hölgyem.
Tegye azt, amit mondok, kérem!
Ki tudja, mi van odabent. Nem enged be senkit.
Hogy érted?
Sosem takarítottatok ott?
Oké. Menj csak!
Tudtuk, hogy valami történni fog. Mindenki érezte.
De hogy mi, mikor, kivel...
Rajtuk tartottuk a szemünket. Minden lépésüket figyeltünk.
Persze a szobán kívül. Fogalmunk sem volt, mi történik ott.
Ma nem reggeliztek. Most először volt ilyen.
A medencéhez se jöttek le.
Én se láttam őket. Lehet, hogy kijelentkeztek.
Nem, dehogy. Taxival jöttek vissza. Csak jártak egyet.
Vettek egy fésülködőasztalt.
- Fésülködőasztal? Hű! - Fésülködőasztal?
Na ez az! Pontosan ezt feltételeznénk róluk.
Ki vesz asztalt egy hotelszobába?
Ugye? Ki tudja, mi van ott bent.
Nem engednek be senkit.
Na jó. Készüljetek fel! Egyik nap vacsora közben bemegyünk.
De nem szoktak lemenni vacsorázni.
Majd fognak. Egyszer biztos lemennek.
És akkor mi bemegyünk abba a szobába.
Oké?
Örülök, hogy meggyőztelek, hogy lemenjünk vacsorázni.
Ezzel mit akarsz mondani?
Boldoggá tesz, hogy látom, hogy így ragyogsz.
Anya nagyon tud ragyogni, ha akar.
Csak úgy szikrázik, ha akar.
De nem akar.
Nem akarja felhívni magára a figyelmet.
A boldogság ritka kincs a hamis lelkek életében.
Vajon a miénkben is?
Jó estét! Megmondanák a szobaszámukat?
- Az 1313-as. - Az 1313-as.
Kérem, jöjjenek velem!
Csak önök után. Íme, az asztaluk.
Anya, mit jelentsen ez?
Nem tudom, kicsim.
Az anya és a lánya az étteremben vannak.
Itt az alkalom!
Mi lesz, ha a főnök megtudja?
Tudjuk, mi lesz.
Bevállaljuk?
- Be! - Igen!
- Siessünk! - Gyerünk!
Hozd a mesterkulcsot! Ott találkozunk.
Rendben.
Látod, hogy bánnak velünk?
Lenéznek minket,
mert nem olyanok vagyunk, mint ők.
- Én jól vagyok, anya... - Nem!
Ezt nem hagyhatjuk.
Tessék?
Lássuk, mit mond a tökfejű!
Anya, kérlek!
Kicsim!
Anyád nem árt senkinek, aki nem szolgál rá.
Hidd el!
Mindig ez van. Anyának mindig meg kell leckéztetnie valakit.
Önhöz beszélek!
Elnézést!
Hol egy utazási irodát,
hol egy hoteligazgatót,
néha meg egy főpincért.
Igen, asszonyom? Miben segíthetek?
Nézzen körül!
Van a helyiségben ennél kisebb asztal?
Nem értem, mire gondol, asszonyom.
Úgy értem,
miért gondolják, hogy ez az asztal, vagyis asztalka,
amit nem tartottak jónak a többi becses párnak, jó lesz nekünk?
Nem volt más szabad hely.
Egy nagy ötcsillagos szállodában? Valóban?
Én inkább úgy látom,
önök szerint kifejezetten ezt érdemeljük.
Miért gondolnánk ezt, hölgyem? Esetleg hibáztak a pincérek.
Csakugyan?
Melyik pincér volt az?
Kérdezzük meg, hogy hiba volt-e! Hol vannak?
Teljesen igaza van, asszonyom. Hadd tegyem jóvá!
Mármint mit?
- Az asztalt, hölgyem. - Nem.
Mármint ezt a hokedlit.
Ismét igaza van, asszonyom.
Kérem, mutassa meg, melyik asztalnál szeretnének ülni!
Ezen a mindenki útjában lévő hokedlin kívül bármelyik megfelel.
Hogyne, asszonyom.
Remélem, a tiszteletlensége nem maradna büntetlenül.
Tiszteletlenség, hölgyem?
Megoldás és bocsánatkérés helyett
úgy tett, mintha nem lenne gond.
Elnézést, de nem megy túl messzire, asszonyom?
Nem. Még nem mentem messzire.
Észreveszi majd, ha úgy lesz.
- Menjünk! - Menjünk!
Bocsánat. Én ragaszkodtam hozzá.
- Nagyon sajnálom. - Csitt, kicsim!
Egyáltalán nem a te hibád volt, jó?
- Ne hibáztasd magad! - Egy pillanat!
Menj fel a szobánkba!
A lányoddal zavarjátok a többi vendégünket, érted?
A következő ilyen esetnél
rendeznünk kell a számlát, és el kell mennetek hotelből.
Elkésett. Már rendeztünk a számlát.
És ma este távozunk.
Annál jobb.
Fogd az ijesztő lányodat, és menj!
Végre nyugtunk lesz.
Mit képzelsz?
Minek nézitek a hotelt?
Hol a kártya? Hol van?
Állj ki a kocsival! Mindjárt indulok.
Igen, uram.
Ijesztő lány, mi?
Persze. Már itt sem vagyunk.
Te vagy az!
Felismertelek.
Az ő lánya vagy.
Tudom, hogy te is felismersz.
Várj! Hova mész?
Bambi!
Nálad maradt a kulcs, anya.
Felejtsd el! Itt az idő.
- Megyünk? - Igen, most.
Van itt egy idős nő, távoli rokonunk.
Meglátott és felismert.
Igen?
Biztosan szól nekik. Utánunk küldik a kutyáikat.
- Megvan a táska, anya. - Oké. Öltözz át!
Várj, kicsim!
- Menjünk a lépcsőn! - Rendben, anya!
Viszlát!
Köszönjük!
- Viszlát! - Köszönjük.
Felismertem. Az, akinek gondoltam.
- Ki, a szép lány anyja? - Igen.
Honnan ismered?
- A rokona vagyok. - Tényleg?
- Eltűnt, amikor az anyját meggyilkolták. - Mi?
- Megölték az anyját? - Szörnyű gyilkosság volt.
Még most is libabőrös leszek, ha eszembe jut.
- Anya! - A lábad elé nézz, Bambi!
Hívd a zsarukat!
- Mi folyik itt? - Honnan tudnám, kicsim? Gyere!
Anya, mit csinálsz?
- Készen állunk? - Persze.
Ki kell jutnunk a hotelből, kicsim.
Anya...
- Kinyitom. - Csináld csak!
Mit csináljunk?
Akkor is bemegyünk. Nyisd ki!
- Mehet! Gyerünk! - Jöhet ide is! Gyerünk!
Nyisd ki a szelepet!
Kell egy taxi.
Mit csináltunk, anya?
Van némi felfordulás, de sikerült kijutnunk.
Anya, ott egy taxi.
Jól van, kicsim.
Csak nyugodtan! Nem kell sietni.
Szállj be! Menj csak!
Az állomásra!
De nagyon sietünk. A buszunk 15 perc múlva indul.
A buszunk?
Nézzétek, mit műveltek a szobával!
Nézzétek ezt a sok cuccot!
Ezt nézzétek!
Imádom. Nézzétek, milyen szép!
De aranyos! Olyan puha!
Furcsán dekorálták ki a szobát. Nagyon más lett.
Sosem láttam még ilyet.
Mindenki ledöbbent.
Hol lehet? Hol a cucc, amit rejtegetnek?
- Nem rejtegetnek semmit. - Hogy érted?
Akkor miért nem engedtek be senkit?
Te miért nem teszed?
- Mit? - Nem engedsz idegeneket az otthonodba.
És annak mi köze ehhez?
Hát nem értitek?
Ez lett az otthonuk. Ezért nem engednek be senkit.
És 15 perc múlva tényleg egy buszon ülünk.
Amit nem tudunk, hogy hová megy. Nem mintha számítana.
Nekünk most egyetlen dolog fontos:
a menekülés.
A lány csinos volt, igen.
Helyes volt.
De senkinek sem jutott eszébe megkérdezni, hogy jól van-e.
„Igen, drágám. Menekülsz, értjük.
De hová menekülsz?
Akitől menekülnöd kellene, az melletted van.”
112 – MENTŐK
A feliratot fordította: Büki Gabriella