Hvem er det?
Dette er resepsjonen.
Vær så god.
Politiet ringte og sjekket informasjonen din.
Jeg tror de vil snakke med deg.
Jeg tenkte jeg skulle si ifra.
- Takk. -Bare hyggelig.
Bambi.
Sover du, vennen?
Ja, mor?
De kommer etter oss.
Ned på gulvet!
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Den fargerike saken dere ser er meg,
og kvinnen som er helkledd i sort i solen er min mor.
Og dette stedet, slik hun ser det,
er vårt nye hotell fylt med falske sjeler og horrible horder.
- Har vi vært her før, Bambi? - Nei, mor.
La oss gå inn, da.
Velkommen.
Vi bor alltid på de beste hotellene,
og vi kan ikke bli lenger enn vi kan.
- Velkommen. - Hallo. Velkommen.
Vi må ha et rom.
Selvsagt. La meg vise dere utvalget.
Vi har suiter, familiesuiter og standardrom.
Vi vil ha deres beste rom.
Jeg sjekker om det er tilgjengelig.
Hvor lenge skal dere bli?
I en måned eller to. Jeg betaler første måned på forhånd.
Greit, jeg booker det. Tell pengene.
"Vi har ikke et hjem", sier mor.
"Vi er hotellfugler som bor på hotell etter hotell."
Legitimasjon, takk.
Jeg må ha disse vasket og strøket.
Få dem sendt til rommet så fort som mulig.
Greit. Skal vi sjekke hva som er oppi?
Hvorfor det?
Det er bare klær som må vaskes.
Ikke få gjesten til å vente. Ta eskene bort til vaskeriet.
Vær så god. Ha et godt opphold.
LOBBYKAMERA 05 TID: 13:05
Hun er skjønn!
Som fra et eventyr.
Du skulle sett øynene hennes. Nydelige.
Unnskyld meg, frøken. Er det datteren din?
Du verden. Hun er vakker.
Å, beklager.
Beklager om vi forstyrret.
Men kjære, det er ikke hver dag at man møter på slik skjønnhet.
- Velsigne henne. - Velsigne henne.
Hjem er bare små fengsler.
Det er det mor sier.
Vi har ikke et hjem fordi vi er hverandres hjem.
Vi tar alltid det største, fineste rommet.
Rommet vårt har alltid den fineste utsikten.
- Ha et fint opphold. - Takk.
Hva var det med moren og datteren? Stilen, holdningen... Så rare.
- Næh. -"Næh"?
Hvem har en så liten veske med for én måned?
Klærne lå i eskene. Ikke begynn.
Det er noe som heter koffert.
Hvorfor drar man på ferie med ting i esker?
- Esker! - Ok. Ti stille.
Hei, folkens.
De nyankomne...
Send informasjonen deres opp til kontoret mitt
så jeg kan undersøke moren og datteren som betalte kontant.
- Greit? - Skal bli.
Mor fins ikke noen maken.
Ikke at jeg vet mye om andre.
Andre folk er bare bilder som flyr forbi foran øynene på oss.
Når de er vekk, vil vi ikke huske dem.
Bare se på dem.
Falske sjeler.
Horrible horder.
Men vi er annerledes, du og jeg.
Vi er en enhet.
Ja, vennen.
Vi er måneenheten.
Svøm, du.
- Ser du henne noe sted? - Nei. Jeg så etter, men hun er ikke her.
Hvem ser dere etter?
Den pene jenta.
- Den pene jenta? - Ja.
- Hvem da? - Vi kjenner ikke henne.
Men vi møtte henne i dag i heisen. Sant?
- Fortryllende øyne. - Har dere ikke noe annet å finne på?
Spis, drikk, kos dere.
- Kom igjen, da. - Greit. Kom igjen.
Falske sjeler er uunngåelige av og til.
Falske sjeler som ikke føler noe, men later som at de gjør det.
Jeg er litt nervøs, Bambi.
Jeg vet, mor.
Vær forsiktig her.
Ikke få for mye oppmerksomhet.
Jeg skulle ønske vi hadde en bok å lese.
Vi er på rommet dagen lang.
Jeg så noen bokhandler på vei hit.
Vil du besøke dem?
Vi kan være forsiktige på vei dit og tilbake.
De så feil ut som mor og datter.
En venn sa: "Lagde hun virkelig den pene jenta?"
Som vi lo.
Og så sa noen andre: "Kanskje hun stjal henne på sykehuset."
Det så ikke ut som de var på ferie. Folk på ferie er lette å glemme.
Men ikke de.
Når du ser dem, så begynner du å lure.
De sitter fast i hodet mitt, de to.
Unnskyld meg.
Du valgte favorittboka mi. Jeg vil foreslå en til.
Ba jeg om forslag?
Vennen.
Mamma, se hva jeg fant.
Mamma?
Mamma.
Det er bilen hans.
Min fars bil.
Samme år, samme modell.
La oss gå tilbake til hotellet.
Går det bra?
- Hvor skal du? - Kom.
Jeg hater disse bilene og alle som bruker dem.
De er arrogante og slemme, Bambi.
Ser du? Bilen hans er som steinhjertet hans.
Gjør det, du også.
- Er du klar? - Ja.
Én, to...
Begrave den?
- Vi gjør det. - Kom an.
Grav dypere.
Kom igjen. Grav!
- Vi brenner den. - Vi gjør det.
- Er det nok? - Ja.
- Ser ut som den ikke vil brenne opp. - Nei, vennen.
Vi graver ned alt ondt.
Måtte de aldri se solen igjen.
- Best å være føre var. - Nettopp.
Skal vi komme tilbake i morgen og tisse på den?
Hvorfor ikke nå?
Fordi vi nå skal på hotellet og bestille de fineste drinkene,
så vi har full tank.
Du aner ikke hvor ondskapsfulle folk kan være.
Er hotellet mitt en låve for dere?
Ser det ut som en låve?
Jeg har viet livet til dette stedet. Ingen får ødelegge det.
Jeg beklager så mye.
Du kan trekke den knuste tallerkenen fra lønnen min.
Tror du det handler om tallerkenen? Tror du det handler om penger?
- Pakk sakene. - Vær så snill.
- Du har sparken. - Det var bare et uhell. Vær så snill.
Kom deg ut. Gå.
Tilbake til arbeidet.
Hun går med sort selv i morgensolen.
Hun kler jenta som et barn.
Bare innrøm det. De er rare.
Det er ikke fordi de er rare.
Forstår du ikke det?
- Hvorfor det da, din bedreviter? - Hør her.
Hun går i sort fordi hun vil skjule femininiteten sin.
Hun kler henne som et barn så menn som deg holder seg unna.
Så de er ikke rare.
De er alene og sårbare.
Jeg kjenner en galning når jeg ser en.
De er ikke som oss.
Kanskje det er derfor du tenker ille om dem, da.
Ta deg frokost. Jeg kommer.
Greit.
Se. Det er moren til den pene jenta.
Hallo. Går det bra?
- Fint, dere har ikke dratt. - Alt bra med din datter?
- Hvor lenge blir dere? - Blir dere lenge?
Gud velsigne henne. Datteren din er bare så fin.
- Hvor lenge blir dere? - Beklager.
- Hva gjorde vi? - Hun...
Greit.
- Kom. - Hvor da?
Dette er den pene jenta.
- Hallo. - Hallo.
Er hun ikke alt jeg sa og mer?
Hun er pen.
- Bambi. - Jeg kommer, mor.
Se på henne. Hun er så glad for å se mammaen sin.
Er det moren hennes?
Ja. Kjenner du henne?
Jeg er ikke helt sikker,
men om hun er den jeg tror, så gjør jeg det.
Da kjenner jeg henne godt.
Den er på tverke.
Sløyfen burde alltid være rett. Pass godt på.
Skal bli.
- Hva driver de med? - De shopper hver dag.
- Hvorfor ser jeg dem ikke til middag? - De spiser aldri her.
Jenta kommer og henter maten. De spiser på rommet.
Unna nysgjerrige øyne.
Nettopp.
Kvinnen har også glefset til noen gjester.
Hun gjorde dem utilpass.
Noen noen av kelnerne så dem tenne bål og brenne en lekebil på stranda.
Sett dem ved døren. Vi bærer dem inn.
Ja visst.
VENNLIGST IKKE FORSTYRR
Kom an.
Moren kjøpte hvert eneste sorte plagg som passet henne.
Hun kjøpte barneklær til jenta også.
Du sa de hadde klær i eskene.
Jeg vet ikke.
Hva er det i de eskene?
Jeg skal finne det ut.
For guds skyld. Han er besatt.
Hallo? Resepsjonen. Jeg ville spørre om eskene til rom 1313.
- Hva er det i dem? - Vet ikke. Var ikke mitt skift.
- Ble de vasket under forrige skift? - Ja.
Men eskene burde være der.
-Åpne dem og sjekk. -Jeg vil ikke.
Jeg kommer tilbake. De kommer opp med dem.
Jeg tar dem igjen og sjekker.
- Det er teit. - Hysj.
Dine eiendeler.
- Alt er her, sant? - Ja.
La dem stå. Vi tar dem.
Det er noen tunge esker her.
Gjør som jeg sier, takk.
Hvem vet hva som er der inne? Hun slipper ingen inn.
Hva mener du?
- Har du ikke stelt der? - Nei.
Ok. Fortsett.
Noe var i ferd med å skje. Alle følte det.
Men hvordan, når og med hvem...
Vi festet blikket på dem.
Vi fulgte med på hvert skritt.
Bortsett fra rommet deres. Vi ante ikke hva som skjedde der.
De spiste ikke frokost i dag. Det er første gang.
- Var ikke ved bassenget heller. - Jeg så dem ikke.
Kanskje de sjekket ut.
Nei, de gjorde ikke det. De tok drosje hit. De var ute.
De tok med et toalettbord.
- Et toalettbord? Jøss. - Et toalettbord?
Det er greia. Det er akkurat det de pleier å gjøre.
Hvem tar med bord på et hotell?
Sant? Hvem vet hva som er der inne.
De slipper ingen inn.
Greit. Gjør dere klare. Vi går inn under middagen en dag.
- Hva? - Seriøst?
De spiser ikke middag utenfor rommet.
De skal det. De må det en dag.
Det er da vi går inn på rommet. Greit?
Jeg er imponert over at jeg overtalte deg til å spise nede.
Hva skal det bety?
Å se deg skinne sånn gir meg uendelig mye glede.
Mor kan skinne når hun vil.
Hun kan glitre når hun vil.
Men hun gjør ikke det.
Hun vil aldri ha oppmerksomhet.
Lykke kan være en sjelden sak for falske sjeler.
Men for oss? Nei.
Velkommen. Kan jeg få romnummeret, takk?
- 1313. - 1313.
Bli med meg.
Etter dere. Her er bordet.
Mamma, hva skal dette bety?
Jeg aner ikke, vennen.
Moren og datteren er på restauranten.
- Nå eller aldri. - Det blir ille om sjefen hører det.
Vi vet det.
Tar vi sjansen?
- Ja. - Ja.
- Vi skynder oss. - Kom.
- Ta med universalnøkkelen. Vi møtes der. - Greit.
Ser du hvordan de behandler oss?
De ser ned på oss bare fordi vi ikke er som dem.
- Det går bra, mamma... - Nei!
Vi kan ikke la det gå.
Unnskyld meg?
La oss se hva gresskartrynet har å si.
Vær så snill, mamma.
Vennen.
Moren din skader ingen som ikke fortjener det.
Tro meg.
Det blir alltid sånn.
Mor må alltid lære noen en lekse.
Jeg snakker til deg.
Unnskyld meg?
Noen ganger er det reisebyråansatte, andre ganger er det hotellsjefen,
og noen ganger, hovmesteren.
Ropte du på meg, frue?
Ta en titt rundt deg.
Ser du et annet bord som er så lite som vårt?
Jeg vet ikke hva du mener.
Det jeg mener er,
hvorfor mener du at vi fortjener dette bordet, dette sidebordet,
som du mente at ikke passet de hellige parene?
Det var bare ett bord ledig.
På et stort femstjerners hotell? Jaså?
Hva?
Jeg tror du tenkte at det var vi konkret som fortjente dette bordet.
Hvorfor det? Noen i staben må ha gjort en feil.
Sier du det?
Hvem av dem da?
La oss spørre dem om det var en feil. Hvor er de?
Du har helt rett. Vi gjør opp for det.
Gjør opp for hva da?
- Bordet, frue. - Nei. Du mener sidebordet.
Du har rett igjen, frue.
Du må bare peke på det bordet som du ønsker deg.
Vi vil ha et hvilket som helst bord enn dette lille bordet som er i veien for alt.
Selvsagt.
Jeg vil også at din ulydighet ikke forblir ustraffet.
Ulydighet, frue?
Du later som ingenting er galt, i stedet for å løse problemet og si unnskyld.
Unnskyld, men drar du ikke dette litt for langt, frue?
Nei. Det har jeg ikke gjort ennå.
Da hadde du skjønt det.
- Kom. - Ja.
Unnskyld. Jeg insisterte.
- Unnskyld. - Hysj, vennen.
Det var ikke din feil.
- Ikke la det plage deg. - Frue?
Gå på rommet.
Du og datteren din forstyrrer andre.
Om noe sånt skjer igjen,
så må jeg be dere betale og kaste dere ut av hotellet.
Nei. Du er for sen. Vi har allerede gjort opp.
Vi drar i kveld.
Enda bedre.
Ta den friken av en datter og dra...
Ta den friken av en datter og dra.
Så folk kan få litt fred.
Dette er latterlig.
Hvor er nøkkelkortet? Hvor er det?
Gjør klar bilen.
- Jeg kommer ut snart. - Skal bli.
Friken av en datter, hva?
Greit. Jeg skal ta henne og dra.
Det er deg.
Jeg visste det.
Du er hennes datter.
Jeg vet du kjenner meg igjen.
Stopp. Hvor skal du?
Bambi.
Du har nøkkelen, mor.
Glem det. Det er på tide.
- Skal vi dra? - Nå med én gang.
Det er en gammel dame, en fjern slektning.
Hun så meg og kjente meg igjen.
Å ja?
Hun vil sende hundene etter oss.
- Jeg har veska. - Ok. Du må skifte.
Vent, vennen.
- Vi tar trappa. - Vi gjør det.
Farvel. Takk, kjære dere.
- Vi ses. - Takk.
Jeg kjente henne igjen. Det er henne.
- Moren til den pene jenta? - Ja.
Hvordan kjenner du henne?
- Vi er i slekt. -Å ja?
Hun har vært savnet siden moren ble drept.
- Hva? - Ble moren drept?
En fryktelig ulykke.
Jeg husker det ennå. Jeg får gåsehud.
- Mamma? - Pass deg, Bambi.
Ring politiet. Ring politiet!
- Mamma, hva skjer? - Hvordan skal jeg vite det? Kom.
Hva gjør du, mamma?
- Er vi klare? - Selvsagt.
Vi må ut av hotellet, vennen.
Mamma...
- Da gjør jeg det. - Vær så god.
Hva gjør vi?
Vi går fortsatt inn. Åpne døra.
- Få den! Kom igjen! - Få den hit! Kom igjen!
Åpne ventilen!
Vi må ha drosje.
Hva gjorde vi, mamma?
Det var litt ståk, men vi klarte å dra.
Det er en drosje der.
Greit, vennen.
Rolig. Vi trenger ikke å skynde oss.
Sett deg inn.
Til terminalen.
Vi har det travelt. Bussen vår går om 15 minutter.
- Bussen vår? - Hysj.
Hva i...
Se hva de gjorde med rommet.
Se på alt dette.
Jeg elsker disse. Se så vakre de er.
Så søte. Så myke.
De pyntet rommet så rart. Det var så annerledes.
Jeg hadde aldri sett maken.
Alle var forbløffet.
Hvor er den? Hvor er den tingen de skjuler?
- De skjuler ingenting. - Hva mener du?
Hvorfor slapp de ingen inn da?
Hvorfor gjør ikke du?
Hva da?
Slipper inn fremmede hjemme.
Hva har det med saken å gjøre?
Kan du fatte det snart?
Dette er deres hjem. Det er derfor ingen får komme inn.
Vi kom oss faktisk på en buss innen 15 minutter.
Vi vet ikke hvor den skal. Ikke at det har noe å si.
Det eneste som betyr noe for oss,
er flukten.
Jenta var pen, ja.
Hun var søt.
Men ingen av oss tenkte på å spørre henne om hun hadde det bra.
Å, kjære. Dere er på rømmen. Vi skjønner det.
Men hvor dere på vei?
Den du burde rømme fra, er hun ved din side.
AMBULANSEPERSONELL
Tekst: Ekaterina Pliassova