‎- Cine e? ‎- ‎De la recepție, doamnă.
‎- Vă ascult. ‎- A întrebat poliția de dumneavoastră.
‎Cred că vă caută.
‎M-am gândit că ați vrea să știți.
‎- Mulțumesc. ‎- Cu plăcere.
‎Bambi. Dormi, scumpo?
‎Da, mami?
‎Vin după noi.
‎La pământ!
‎DE CINE FUGEAM NOI?
‎Chestia colorată sunt eu,
‎iar femeia care se coace la soare ‎în negru e mama mea.
‎Iar locul acesta, după cum zice ea,
‎e un hotel plin de „Suflete agățate” ‎și „Hoarde hidoase”.
‎- Am mai fost aici, Bambi? ‎- Nu, mamă.
‎Să intrăm, atunci!
‎Bine ați venit!
‎Întotdeauna stăm ‎la cele mai bune hoteluri.
‎Dar nu putem rămâne nicăieri prea mult.
‎- Bine ați venit! ‎- Bună ziua! Bun-venit!
‎- Avem nevoie de o cameră. ‎- Desigur. Vă voi arăta ce avem.
‎Avem apartamente și camere standard.
‎- Vreau cea mai bună cameră. ‎- Verific dacă este disponibilă.
‎Cât timp veți sta la noi?
‎O lună sau două. ‎Plătesc prima lună în avans.
‎Fac înregistrarea. Numără-i, te rog.
‎Mama spune că nu avem casă.
‎„‎Suntem păsări care-și schimbă cuibul.”
‎Actele de identitate, vă rog.
‎Am nevoie să spălați astea.
‎Trimiteți-le la cameră cât mai curând.
‎În regulă. Verificăm ce e înăuntru?
‎Pentru ce?
‎Sunt doar haine care trebuie spălate.
‎Să nu pierdem vremea. ‎Duceți cutiile la curățătorie.
‎Mulțumesc. Ședere plăcută!
‎CAMERA 5 ‎ORA 01:05
‎- Ce frumusețe! ‎- E ca-n povești.
‎Să vezi ce ochi superbi are!
‎Scuze, domnișoară! E fiica dv?
‎Ce frumoasă e!
‎Scuze dacă v-am deranjat.
‎Dar nu vezi asemenea frumuseți ‎în fiecare zi, draga mea.
‎- Fie binecuvântată! ‎- Da!
‎Casele sunt un fel de temnițe, ‎dar mai mici. Așa zice mama.
‎Nu avem casă ‎fiindcă suntem mereu împreună.
‎Întotdeauna avem cea mai mare ‎și mai frumoasă cameră.
‎Și cea mai frumoasă priveliște.
‎- Ședere plăcută! ‎- Mulțumesc.
‎Ce zici de mama cu fiica? ‎Arată și se poartă ciudat.
‎- Ba nu. ‎- Cum adică?
‎Cine se cazează o lună ‎doar cu o geantă de mână?
‎Aveau hainele în cutii. Nu începe!
‎N-au auzit de valize?
‎De ce ți-ai ține lucrurile în cutii ‎în vacanță?
‎- În cutii! ‎- Gata, taci.
‎Salut, copii!
‎Nou-sositele...
‎Trimiteți-mi informațiile la birou,
‎ca să le verific ‎pe femeile care au plătit în numerar.
‎- S-a înțeles? ‎- Da, domnule.
‎Mama nu are seamăn în nicio privință.
‎Nu că aș ști prea multe ‎despre alte persoane.
‎Ceilalți sunt doar imagini ‎care se perindă prin fața noastră.
‎Odată ce trec, îi uităm imediat.
‎Uită-te la ei!
‎Sufletele agățate. Hoardele hidoase.
‎Dar noi suntem diferite.
‎Suntem o unitate.
‎- Suntem o unitate. ‎- Da, scumpo.
‎Noi suntem Unitatea Lunii.
‎Sari în piscină!
‎O vezi pe undeva?
‎M-am uitat, dar nu e aici.
‎- Pe cine căutați? ‎- Pe fata superbă.
‎- Fata superbă? ‎- Da.
‎- Cine e? ‎- Nu o cunoaștem.
‎Am văzut-o în lift azi-dimineață.
‎- Are ochi spectaculoși. ‎- N-aveți ce face?
‎Mâncați, beți, distrați-vă.
‎- Haideți! ‎- Bine. Noroc!
‎Sufletele agățate sunt inevitabile uneori.
‎Ele nu simt nimic, ‎dar se prefac că nu e așa.
‎Sufletul meu e tulburat, Bambi.
‎Știu, mami.
‎Fii cu băgare de seamă aici.
‎Nu atrage atenția.
‎Aș vrea să avem o carte de citit.
‎Suntem blocate în cameră toată ziua.
‎Am văzut câteva librării pe drum.
‎Vrei să mergem la una?
‎O să fim grijulii.
‎Nu prea păreau să fie mamă și fiică.
‎O prietenă m-a întrebat dacă femeia aia ‎chiar a făcut o fată așa frumoasă. Am râs.
‎Altcineva a glumit ‎că poate a răpit-o de la spital.
‎Nu păreau să fie în vacanță.
‎Turiștii sunt ușor de uitat.
‎Dar nu și ele.
‎Imediat ce le vezi, ‎începe să te roadă curiozitatea.
‎Nu mi le pot scoate din minte.
‎Scuze! Pardon!
‎Ați ales cartea mea preferată. ‎Vă pot sugera încă una?
‎Am cerut eu sugestii?
‎Scumpo!
‎Uite ce am găsit!
‎Mami?
‎Mami.
‎E mașina lui.
‎Mașina tatălui meu. Același an și model.
‎Hai înapoi la hotel!
‎Te simți bine?
‎- Unde te duci? ‎- Haide!
‎Urăsc mașinile astea și proprietarii lor.
‎Toți sunt aroganți și cruzi, Bambi.
‎Vezi? Mașina asta e ‎ca inima lui împietrită.
‎Hai și tu!
‎- Ești gata? ‎- Da.
‎Unu, doi...
‎- O îngropăm? ‎- Haide!
‎Mai adânc!
‎Haide, sapă!
‎- Să o ardem! ‎- Da!
‎- Ajunge? ‎- Da.
‎- Se pare că nu arde. ‎- Așa e, scumpo.
‎Îngropăm relele. ‎Fie să nu mai iasă la lumină!
‎- Paza bună trece primejdia rea. ‎- Exact.
‎Ne întoarcem mâine să facem pe ea?
‎De ce nu acum?
‎Fiindcă acum vom merge la hotel
‎să ne îmbuibăm cu tot ce au mai bun.
‎Habar nu ai cât de departe ajunge ‎răutatea celor cruzi.
‎Îmi luați hotelul drept hambar?
‎Arată ca un hambar?
‎Mi-am dedicat viața acestui loc. ‎Nu permit nimănui să-l strice.
‎Îmi pare rău, domnule.
‎Puteți să-mi deduceți din salariu ‎prețul farfuriei sparte.
‎Crezi că e vorba de farfurie? De bani?
‎- Strânge-ți lucrurile! ‎- Vă rog!
‎- Ești concediată. ‎- A fost un accident. Vă implor!
‎Pleacă! Afară!
‎Înapoi la treabă!
‎Se îmbracă doar în negru ‎și când arde soarele afară.
‎O îmbracă pe fată în haine de copil. ‎Recunoaște că-s ciudate.
‎Nu sunt ciudate.
‎Nu înțelegi?
‎- Explică-mi tu, deșteapto! ‎- Fii atent.
‎Ea se îmbracă așa ‎ca să-și ascundă feminitatea.
‎Și își îmbracă fata așa ‎ca să vă țină pe voi departe.
‎Nu sunt ciudate.
‎Sunt singure și vulnerabile.
‎Recunosc nebunii când îi văd.
‎Nu sunt ca noi.
‎Poate că tocmai de asta ‎îți fac o impresie proastă.
‎- Du-te la micul dejun. Vin și eu imediat. ‎- Bine.
‎Uite, e mama fetei frumoase.
‎Bună ziua!
‎- Mă bucur că nu ați plecat. ‎- Ce mai face fata?
‎- Cât timp stați aici? ‎- Rămâneți mai mult?
‎Fie binecuvântată! ‎Aveți o scumpete de fată.
‎- Cât stați? ‎- Scuze!
‎- Ce i-am făcut? ‎- E...
‎Bine, domnule.
‎- Haide! ‎- Unde?
‎Ea e fata superbă.
‎- Bună! ‎- Bună ziua!
‎- Așa-i că nu am exagerat deloc? ‎- E splendidă.
‎- Bambi! ‎- Vin imediat, mamă.
‎Uite cât se bucură să-și vadă mama!
‎Aia e mama ei?
‎Da. O cunoști?
‎Nu sunt sută la sută sigură, ‎dar da, dacă e cine cred eu.
‎O cunosc foarte bine.
‎Nu vezi că e strâmb?
‎Papionul trebuie să fie mereu drept. ‎Verifică des, bine?
‎Da, domnule.
‎- Ce învârt alea două? ‎- Merg la cumpărături zilnic.
‎- De ce nu le-am văzut la cină? ‎- Nu mănâncă la restaurant.
‎Fata ia mâncarea în cameră.
‎Departe de ochii curioși.
‎Chipurile, doamna s-a rățoit ‎la niște oaspeți.
‎I-a deranjat.
‎Iar un chelner le-a văzut ‎arzând o mașină de jucărie la plajă.
‎Lăsați-le la ușă. Le ducem noi înăuntru.
‎Cum doriți.
‎NU DERANJAȚI
‎Haide!
‎Mama a cumpărat toate hainele negre ‎care i se potriveau.
‎Și niște haine de copil pentru fiică-sa.
‎- Nu aveau hainele în cutii? ‎- Nu am de unde ști.
‎Ce o fi în cutiile alea? O să aflu.
‎Doamne! E obsedat de ele.
‎Alo? De la recepție. ‎Vreau să aflu despre cutiile de la 1313.
‎- Ce e în ele, frate? ‎- ‎Nu știu, nu eram pe tură.
‎- Au venit în tura anterioară? ‎- ‎Da.
‎Cutiile nu sunt acolo?
‎- Deschide-le și vezi. ‎- ‎Nu fac așa ceva.
‎- Mă întorc imediat. Le duc sus. ‎- Ce?
‎Mă duc să mă uit.
‎- Nu te prosti! ‎- Lasă!
‎Bunurile dv.
‎- Totul e aici? ‎- Da, doamnă.
‎Lăsați-le. Ne ocupăm noi.
‎Doamnă, cutiile sunt foarte grele.
‎Fă cum te-am rugat, te rog.
‎Cine știe ce e acolo? ‎Nu lasă pe nimeni să intre.
‎Cum adică?
‎- Nu ai făcut curat înăuntru? ‎- Nu.
‎Bine, mersi.
‎Era inevitabil să se întâmple ceva. ‎Am simțit cu toții.
‎Dar cum, când și cu cine...
‎Am pus ochii pe ele.
‎Le urmăream la fiecare pas.
‎Mai puțin în cameră. ‎Habar nu aveam ce se întâmplă acolo.
‎Nu au luat micul dejun azi. E prima oară.
‎- Nu au fost nici la piscină. ‎- Nu le-am văzut. Poate că au plecat.
‎Nu, au luat un taxi de la hotel.
‎S-au întors cu o masă de toaletă.
‎- O masă de toaletă? ‎- Ce?
‎Aia e chestia. Le stă în fire.
‎Cine aduce o masă la hotel?
‎Așa-i? Cine știe ce fac în cameră?
‎Nu lasă pe nimeni să intre.
‎Bine. Fiți pregătiți. ‎O să intrăm în cameră când iau cina.
‎- Poftim? ‎- Pe bune?
‎Dar ele nu iau cina.
‎O vor face la un moment dat.
‎Atunci vom intra în cameră. Bine?
‎Sunt mândră de mine ‎că te-am convins să mergem la cină.
‎Cum vine asta?
‎Îmi face o bucurie enormă ‎să te văd strălucind așa.
‎Mama strălucește când își pune în minte.
‎Poate fi radiantă când vrea.
‎Dar nu vrea niciodată să atragă atenția.
‎Fericirea e ceva rar ‎pentru Sufletele agățate.
‎Dar nu și pentru noi.
‎Bun-venit! La ce cameră stați?
‎-1313. ‎- Veniți cu mine.
‎La masa asta, vă rog.
‎- Ce-i asta, mamă? ‎- Nu știu, scumpo.
‎Mama și fiica sunt la restaurant.
‎Acum e momentul.
‎- O încurcăm dacă află șeful. ‎- Știm.
‎Riscăm?
‎- Da. ‎- Să ne mișcăm repede!
‎- Ia cheia și ne vedem acolo. ‎- Bine.
‎Vezi cum se poartă cu noi?
‎Ne desconsideră fiindcă nu suntem ca ei.
‎- E-n regulă, mamă... ‎- Nu!
‎Nu putem accepta.
‎Scuze!
‎Să vedem ce are de zis umflatul.
‎Te rog, mamă...
‎Scumpo, mama ta nu ar răni pe nimeni ‎dacă nu merită. Îți promit.
‎Mereu e așa. ‎Mama trebuie să dea cuiva o lecție.
‎Cu dumneata vorbesc!
‎Scuze!
‎Uneori, cu agentul de turism, ‎alteori, cu managerul hotelului
‎sau cu chelnerul-șef.
‎Cu ce vă pot ajuta, doamnă?
‎Aruncă o privire în jur!
‎Mai vedeți vreo masă atât de mică?
‎Nu știu ce vreți să spuneți.
‎Vreau să spun că ați considerat ‎că merităm masa asta
‎care nu vi se părea potrivită ‎pentru cuplurile sacre?
‎Era singura disponibilă.
‎La un hotel de cinci stele? Chiar așa?
‎Eu cred că ați ales masa asta intenționat.
‎De ce? Personalul o fi făcut o greșeală.
‎Zău?
‎Care personal, mai precis?
‎Să-i întrebăm. Unde sunt?
‎Aveți dreptate. Ne vom revanșa.
‎Pentru ce?
‎- Pentru masă, doamnă. ‎- Nu. Masa de rezervă.
‎Aveți dreptate din nou, doamnă.
‎Arătați-mi masa pe care o doriți.
‎Orice masă care să nu fie în drum ‎sau de rezervă.
‎Desigur, doamnă.
‎Aș vrea să fiți pedepsit ‎pentru această insolență.
‎Cum adică?
‎Vă faceți că nu e nicio problemă ‎în loc să rezolvați și să vă cereți scuze.
‎Scuze, dar nu vi se pare că exagerați?
‎Nu. Încă nu am exagerat.
‎Ați ști dacă ar fi așa.
‎- Haide! ‎- Bine.
‎Îmi pare rău. Eu am insistat.
‎- Îmi pare rău. ‎- Termină, scumpo!
‎Nu a fost vina ta, bine? Nu te învinovăți.
‎O clipă, doamnă!
‎Du-te în cameră.
‎Dumneata și fiica dumitale ‎îi deranjați pe alții.
‎Dacă se mai întâmplă așa ceva...
‎o să vă cer să achitați și să plecați.
‎Prea târziu, Am achitat deja. ‎Plecăm diseară.
‎Mai bine așa. ‎Ia-ți fata aia ciudată și pleacă.
‎Lăsați lumea în pace.
‎E ridicol.
‎Unde e cartela?
‎- Pregătește mașina. Plec în curând. ‎- Da, domnule.
‎Ciudățenie de fată, zici?
‎Sigur, o să plec cu ea.
‎Chiar ești tu.
‎Te-am recunoscut.
‎Ești fiica ei.
‎Știu că mă recunoști și tu. ‎Stai! Unde fugi?
‎- Bambi! ‎- Cheia e la tine, mamă.
‎Lasă cheia! S-a scurs timpul.
‎- Plecăm? ‎- Imediat.
‎E o femeie aici, ‎o rudă îndepărtată de-a noastră.
‎- Tocmai m-a recunoscut. ‎- Da?
‎Sigur o să le spună. ‎O să trimită copoii după noi.
‎- Am luat geanta. ‎- Bine. Schimbă-te.
‎Stai așa, scumpo.
‎- Hai pe scări! ‎- Bine, mamă.
‎- La revedere! ‎- Mersi, copii.
‎- Rămas-bun! ‎- Mulțumesc.
‎Am recunoscut-o. E cine credeam eu.
‎- Cine, mama fetei superbe? ‎- Da.
‎De unde o știi?
‎- Suntem rude. ‎- Zău?
‎A dispărut după ce a fost ucisă mama ei.
‎- Ce? ‎- Mama ei a fost ucisă?
‎O întâmplare oribilă.
‎Încă mi se face pielea de găină ‎când mă gândesc.
‎- Mamă? ‎- Ai grijă pe unde calci!
‎Sunați la poliție!
‎- Ce se întâmplă, mamă? ‎- De unde să știu? Haide!
‎Ce faci?
‎- Sunteți gata? ‎- Da.
‎Trebuie să plecăm.
‎Mamă...
‎- Îi dăm bătaie! ‎- Hai!
‎Ce să facem?
‎Intrăm. Deschide ușa!
‎- Mișcarea! ‎- Aduceți furtunul! Haideți!
‎Deschide valva!
‎Ne trebuie un taxi.
‎Ce am făcut, mamă?
‎A ieșit gălăgie, dar am reușit să plecăm.
‎- Uite un taxi! ‎- Bine, scumpo.
‎Calmează-te. Nu e nevoie să ne grăbim.
‎Urcă în mașină!
‎La autogară. Ne grăbim, ‎autocarul pleacă peste 15 minute.
‎- Autocarul? ‎- Liniște!
‎Ce...
‎Uite ce au făcut în cameră!
‎Ce chestii!
‎Ia te uită!
‎Îmi plac astea. Uite ce frumos!
‎Ce drăguț și moale!
‎Au schimbat complet camera.
‎Nu am mai văzut așa ceva.
‎Am rămas toți mască.
‎Unde-s chestiile pe care le ascund?
‎- Nu ascund nimic. ‎- Ce vrei să zici?
‎De ce nu au lăsat pe nimeni să intre?
‎- Tu de ce nu lași? ‎- Ce să fac?
‎De ce nu primești străini în casă?
‎Ce legătură are?
‎Nu-ți intră odată în cap? ‎E casa lor. De asta nu primesc pe nimeni.
‎Chiar ne-am suit în autocar în 15 minute.
‎Nu știm încotro merge. Dar nu contează.
‎Pentru noi e important acum...
‎doar să scăpăm.
‎Fata era frumoasă, așa e.
‎Foarte drăguță.
‎Dar nu ne-am gândit să o întrebăm ‎dacă e în regulă.
‎Am înțeles că ești pe fugă, scumpo.
‎Dar încotro fugi?
‎Persoana de care trebuie să scapi ‎e chiar lângă tine.
‎BAZAT PE ROMANUL DE PERIHAN MAĞDEN