Vem är det?
Det är från receptionen, frun.
Ja?
Polisen ringde precis och frågade om er.
De verkar vilja träffa er. Jag ville meddela er för säkerhets skull.
- Tack. - Ingen orsak.
Bambi...
Sover du, vännen?
Vad är det, mamma?
De kommer.
Ner på golvet!
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Den här färgglada typen är jag.
Och den solslukande kvinnan i svart är min mamma.
Det här är vårt nya hotell, som hon skulle beskriva som
fullt av "falska själar" och "gräsligt patrask".
- Har vi varit här förut, Bambi? - Nej, mamma.
Då går vi in.
Välkomna.
Vi bort alltid på de finaste hotellen och kan aldrig stanna längre än vi kan.
- Välkomna. - Hej och välkomna.
- Vi vill ha ett rum. - Givetvis, jag ska visa vad vi har.
Svit, familjesvit eller standardrum.
- Vi vill ha ert bästa rum. - Då ska jag se om det är ledigt.
- Hur länge har ni tänkt att stanna? - En månad eller två.
Jag betalar för den första direkt.
Okej, då bokar jag in er.
Räkna, tack.
Mamma säger att vi inte har nåt hem.
"Vi är hotellfåglar som flyger från hotell till hotell."
Och legitimationerna, tack.
Det här ska tvättas och strykas snarast möjligt.
Ska vi kontrollera innehållet?
Varför då?
Det är bara kläder som behöver tvättas.
Gästen ska inte behöva vänta, kör ner det till tvätteriet.
Ha en trevlig vistelse.
LOBBYN - KAMERA 5 KLOCKAN 13.05
Så söt!
Som tagen ur en saga. Och vilka ljuvliga ögon!
Ursäkta, är det här er dotter?
Kära nån, en sån skönhet.
Åh, förlåt. Jag ber om ursäkt om vi störde er.
Men kära hjärtanes, det är inte varje dag man råkar på en sån skönhet.
- Signe henne. - Signe henne.
Hem är som fängelser, fast mindre, säger mamma.
Vi har inget hem, för vi är varandras hem.
Vi tar alltid det största och finaste rummet
med den bästa utsikten.
- Trevlig vistelse. - Tack.
Vad var det med mamman och dottern? Det var nåt skumt med dem.
-Äh. - Vadå "äh"?
Vem har en så liten väska om man ska stanna en månad?
De hade ju sina kläder i lådorna, så klart. Ge dig nu.
Det finns nåt som heter resväska. Vem åker på semester med en massa lådor?
- Lådor! - Ja, tyst nu.
Hej, ungdomar.
Skicka information om de nya gästerna till mig.
Jag vill kolla upp mamman och dottern som betalade kontant.
- Okej? - Det ska bli.
Mamma är inte som någon annan.
Inte för att jag vet så mycket om andra.
Andra människor är bara bilder som flimrar förbi.
När de är borta minns vi dem inte mer.
Titta på dem.
Falska själar.
Gräsligt patrask.
Men vi är annorlunda, du och jag.
Vi är en enhet.
Ja, vännen.
Vi är månenheten.
Simma nu.
- Ser du dem nånstans, vännen? - Nej, hon är inte här.
- Vem letar ni efter? - Den söta flickan.
- Den söta flickan? - Ja.
- Vem är hon? - Vi känner henne inte.
Vi träffade henne i hissen i morse, inte sant?
- Enastående ögon. - Har ni inget annat för er?
Ät, drick och ha roligt.
- Jo, visst. Kom igen. - Ja, kom igen.
De falska själarna är oundvikliga ibland.
De har egentligen inga känslor, men låtsas att de har det.
Min själ är på helspänn, Bambi.
Jag vet, mamma.
Var försiktig här.
Väck inte uppmärksamhet.
Jag önskar att jag hade en bok att läsa. Vi sitter på rummet hela dagarna.
Jag såg några bokhandlar på vägen hit.
Vill du titta närmre på dem?
Vi kan vara försiktiga både dit och tillbaka.
De såg inte ut att vara mor och dotter.
En vän till mig sa: "Kan en så söt flicka ha kommit från henne?"
Det var roligt.
Nån annan sa: "Hon kanske har norpat henne på ett sjukhus."
De såg inte ut som turister. Turister lägger man inte på minnet.
Men de här...
Så fort jag såg dem dök det upp en massa frågor.
Jag kan inte sluta tänka på dem.
Ursäkta mig.
Ursäkta.
Det där är min favoritbok, så jag vill tipsa om en annan.
Har jag bett om tips?
Vännen?
Titta, mamma.
Mamma?
Mamma...
Det är hans bil.
Min pappas bil.
Samma årsmodell, samma sort.
Vi går till hotellet nu.
Är allt bra?
- Vart ska du? - Följ med.
Jag hatar såna här bilar och alla som har dem.
De är dryga och hemska, Bambi.
Hans bil är lika hård som hans hjärta av sten.
Slå, du också.
-Är du beredd? - Ja.
Ett, två...
- Ska vi begrava den? - Det gör vi, mamma.
Gräv djupare.
Kom igen, gräv!
- Nu begraver vi den. - Det gör vi.
- Räcker det här? - Ja.
- Elden verkar inte rå på den, mamma. - Nej, vännen.
Vi begraver allt ont.
Må det aldrig få se solen igen.
- Bäst att vara på den säkra sidan. - Precis.
Kan vi inte gå hit i morgon och pissa på den?
Varför inte nu?
För nu ska vi gå till hotellet och beställa in fina drinkar,
så att våra blåsor blir överfulla.
Du anar inte hur långt människors ondska kan sträcka sig.
Ser ni mitt hotell som en lada?
Tycker ni att det ser ut som en lada?
Jag har vigt mitt liv åt det här stället, och ingen ska förstöra det.
Jag ber om ursäkt, herrn.
Ni kan dra av den trasiga tallrikens värde på min lön.
Tror du att det handlar om tallriken? Att det handlar om pengar?
- Packa ihop dina saker. - Herrn...
- Du får sparken. - Snälla. Det var en olyckshändelse.
Försvinn härifrån.
Fortsätt jobba.
Hon har jämt svarta kläder, även på morgonen.
Och tjejen klär hon som ett barn. Visst är de konstiga?
Det handlar inte om att de är konstiga. Fattar du inte?
- Vad är det då? - Lyssna nu.
Hon bär svarta kläder för att dölja sin kvinnlighet,
och klär flickan hon som ett barn för att hålla er män borta.
De är inte konstiga.
De är ensamma och sårbara.
Jag känner igen en galning när jag ser en. De är inte som vi.
Kanske är det just därför som du misstror dem.
- Gå och ta frukost, jag kommer. - Okej.
Titta, där kommer den söta flickans mamma.
Hej! Hur står det till?
- Vad roligt att ni är kvar. - Hur mår er söta dotter?
- Hur länge bor ni här? - Stannar ni länge?
Gud välsigne henne. Ni har en så söt dotter.
- Hur länge stannar ni? - Ursäkta.
Sa vi nåt dumt?
Okej, herrn.
- Kom! - Vart ska vi?
Här är den söta flickan.
- Hejsan. - Hej.
Är hon inte precis så vacker som jag sa?
Jo, då.
- Bambi. - Jag kommer, mamma.
Åh, se på henne! Hon blev så glad när mamman kom.
-Är det hennes mamma? - Ja, känner du henne?
Jag är inte helt säker, men är hon den jag tror så gör jag det.
Då känner jag henne väl.
Flugan ska alltid sitta rakt. Titta till den oftare, okej?
Ja, herrn.
- Vad håller de där två på med? - De är ute och shoppar varje dag.
- Jag har inte sett dem vid middagen. - De äter inte på restaurangen.
Flickan kommer och hämtar mat, sen äter de på sitt rum.
- Långt från nyfikna blickar. - Precis.
Kvinnan har visst snäst åt några gäster också.
Det tyckte de var jobbigt.
Nån i personalen såg dem tända eld på och begrava en leksaksbil på stranden.
Lämna dem här ute, vi bär in dem.
Som ni vill.
STÖR EJ
Sätt fart.
Mamman köpte vartenda svart plagg som passade henne.
Hon köpte barnkläder till dottern.
- Du sa att de hade sina kläder i lådorna. - Jag vet ju inte.
Vad är det i de där lådorna? Det ska jag ta reda på.
Men kära nån, han är besatt av dem.
Hallå, det är från receptionen. Jag vill fråga om lådorna till rum 1313.
- Vad var det i dem? - Vet inte, jag jobbade inte då.
- Var det förra skiftet som tvättade? - Ja.
Lådorna borde finnas där.
-Öppna och kolla, bara. - Det vill jag inte.
- Kommer strax. - Va?
De är på väg upp. Jag måste dit och kolla, så får vi se.
- Sluta tramsa. - Tyst.
Era lådor, frun.
- Kom allt med? - Ja, frun.
- Låt dem stå, vi tar hand om dem. - En del av dem är väldigt tunga.
Gör som jag säger, är ni snäll.
Hon släpper inte in nån på rummet.
Vad menar du?
- Städar ni aldrig? - Nej.
Okej, fortsätt.
Nåt skulle hända, det kände vi på oss.
Men vad, när och vem...
Vi spände ögonen i dem. Vi iakttog vartenda steg de tog.
Förutom i rummet, där hade vi ingen aning om vad som pågick.
De åt ingen frukost i dag, till att börja med.
- De var inte i bassängen heller. - Jag har inte sett dem. Har de checkat ut?
Nej, det har de inte. De kom hit i taxi.
De tog upp ett sminkbord på rummet.
- Ett sminkbord? Oj. - Okej?
- Det låter som nåt deras typ skulle göra. - Vem tar med ett bord till ett hotell?
Precis, vad kan de ha därinne?
De släpper inte in nån.
Okej, var beredda. Vi går in nån dag under middagen.
- De går ju inte ut och äter. - Nån gång måste de göra det.
Och då går vi in i rummet. Okej?
Jag är imponerad av att jag lyckades få med dig ner och äta.
Vad menar du med det?
Att se dig lysa upp så här gör mig obeskrivligt glad.
Mamma kan verkligen lysa upp när hon vill.
Hon kan gnistra om hon så önskar.
Men det gör hon inte. Hon vill inte väcka uppmärksamhet.
Lycka är ett ovanligt tillstånd för falska själar.
Men inte för oss.
Välkomna. Får jag be om ert rumsnummer?
- 1313. - 1313.
Följ med mig.
Varsågoda, här är ert bord.
Vad betyder det här, mamma?
Ingen aning, vännen.
Mamman och dottern är i restaurangen.
Nu är det dags.
- Chefen får ingenting veta. - Det vet vi.
Ska vi ta den risken?
- Ja. - Ja.
- Rappa på. - Kom nu.
Hämta huvudnyckeln, så ses vi där.
Okej.
Ser du hur de beter sig mot oss?
De ser ner på oss bara för att vi inte är som de.
- Det går bra, mamma. - Nej!
Det kan vi inte tillåta.
Ursäkta.
Vi får se vad Pumpanyllet har att säga.
Snälla mamma.
Vännen...
Din mamma gör ingen illa som inte förtjänar det. Tro mig.
Så här blir det alltid. Mamma ska alltid lära nån en läxa.
Jag pratar med er.
Ursäkta.
Ibland är det Reseförmedlaren, ibland Hotellägaren,
ibland Hovmästaren.
Hur kan jag stå till tjänst?
Se er omkring.
Är nåt annat bord lika litet som vårt?
- Nu förstår jag inte vad frun menar. - Jag menar...
Varför tyckte ni att vi förtjänade det här lilla sidobordet?
Var de andra för fina för det?
Det var det enda vi hade.
På ett femstjärnigt hotell?
Nå?
Jag tror snarare att ni tyckte att vi förtjänade det här bordet.
Inte alls. Personalen har begått ett misstag, bara.
Jaså?
Vilken personal då, menar ni? Vi frågar dem om det var ett misstag.
Ni har rätt frun. Vi ska kompensera er för det här.
För vadå?
- För bordet, frun. - Sidobordet, menar ni.
Ni har helt rätt, frun.
Ni kan helt enkelt peka på det bord ni vill ha.
Vi vill ha vilket bord som helst som inte är det här sidobordet.
Givetvis, frun.
Er oförskämdhet får heller inte gå ostraffad.
- Vad syftar ni på då, frun? - Ni låtsades som ingenting.
I stället för att lösa situationen och be om ursäkt.
Ursäkta, men går ni inte lite väl långt nu?
Nej, inte än.
I så fall hade ni märkt det.
- Vi går. - Ja.
Förlåt, det var jag som insisterade på att äta här.
Det var verkligen inte ditt fel, vännen.
Ursäkta.
Gå upp på rummet.
Ni och er dotter besvärar de andra gästerna.
Om något liknande sker igen,
kommer jag att kräva att ni betalar för er och checkar ut.
Ni är för sent ute, vi har redan betalat. Vi ger oss av i kväll.
Så bra då. Ta med er avart till dotter och försvinn.
Så får våra gäster lugn och ro. Det här är ju inte klokt.
Var är nyckelkortet? Var är det?
Kör fram bilen.
- Jag ska snart iväg. - Ja, herrn.
"Avart till dotter"?
Visst, jag tar med henne härifrån.
Det är du.
Jag kände igen dig.
Du är ju dottern.
Jag vet att du känner igen mig.
Vänta, vart ska du?
Bambi!
- Jag gav mitt nyckelkort till dig, mamma. - Strunt samma. Det är dags.
- Ska vi åka? - Omedelbart.
Det är en gammal dam här, en avlägsen släkting till oss.
- Hon såg mig och kände igen mig. - Okej?
Om hon berättar så skickar de hundarna efter oss.
- Jag har väskorna, mamma. - Okej. Byt om.
Vänta, vännen.
- Vi tar trapporna. - Ja, mamma.
Adjö.
Tack, ungdomar.
- Vi ses. - Tack.
Jag kände igen henne, hon är den jag trodde.
- Vem då? Den söta flickans mamma? - Ja.
Hur känner du henne?
- Vi är släkt. - Jaså?
Hon har varit försvunnen sen hennes mor mördades.
- Va? - Blev hennes mor mördad?
En fruktansvärd händelse.
Jag minns det så väl, jag får fortfarande gåshud.
- Mamma? - Gå försiktigt, Bambi.
Ring polisen! Ring polisen!
- Vad händer, mamma? - Hur ska jag veta det? Kom nu.
Vad gör du, mamma?
-Är vi redo? - Absolut.
Vi måste ut ur hotellet, vännen.
Mamma...
- Då så. - Kör.
Vad gör vi nu?
Vi går in ändå. Öppna, kom igen!
- Rulla hit den! - Kom igen!
Sätt på vattnet!
- Taxi, taxi... - Vad har vi gjort, mamma?
Ja, vilket ståhej det blev, men vi tog oss ut.
- Där är en taxi, mamma. - Bra, vännen.
Var lugn, vi ska inte stressa.
Hoppa in, kom igen.
Till busstationen. Vi har bråttom, vår buss går om 15 minuter.
- Vår buss? - Tyst.
Kolla, vad de har gjort med rummet.
Vilka grejer!
Vad mycket saker!
De här är ju underbara, så fina!
Så söta och lena.
De gjorde om rummet helt. Det såg helt annorlunda ut.
Jag har aldrig sett nåt liknande.
Alla blev chockade.
Var är det nånstans? Vad är det de gömmer?
- De gömmer ingenting. - Vad menar du?
Varför har de inte släppt in nån, då?
- Varför gör inte du det? - Vadå för nåt?
Släpper in främlingar hemma.
- Vad har det med det här att göra? - Fattar ni inte?
Det här är deras hem, det är därför de inte släpper in nån.
En kvart minuter senare sitter vi faktiskt på en buss.
Vi vet inte vart den ska, men det spelar ingen roll.
Det enda som är viktigt för oss just nu...
...är att komma undan.
Flickan var så söt.
Hon var söt.
Men ingen av oss brydde oss om att fråga hur hon mådde.
Du är på flykt, gumman. Vi förstår.
Men vart ska du fly?
Den du borde fly ifrån finns alldeles intill dig.
Undertexter: Karl Hårding