Kdo je to?
Volám z recepce, madam.
Poslouchám.
Právě volali z policie,
aby ověřili vaše údaje.
Myslím, že s vámi chtějí mluvit.
Říkala jsem si, že vám dám radši vědět.
- Děkuji. - Není zač.
Bambi.
Zlato, spíš?
Ano, Matko?
Jdou si pro nás.
Lehnout na zem!
PŘED KÝM JSME UTÍKALY?
To barevné, co vidíte, jsem já.
A ta žena, co celá v černém nasává slunce, je moje matka.
A tohle místo je podle jejích slov
náš nový hotel plný Připínacích duší a Ohavných davů.
- Už jsme tu někdy byly, Bambi? - Ne, Matko.
Tak pojďme.
Vítejte.
Ať jsme kdekoliv, vždycky bydlíme v těch nejlepších hotelech.
A nikde nemůžeme zůstat déle, než můžeme.
- Vítejte. - Dobrý den. Vítejte.
Potřebujeme pokoj.
Jistě. Ukážu vám naši nabídku.
Apartmá, rodinná apartmá, standardní pokoje.
Chceme váš nejlepší pokoj.
Zkontroluju, jestli je k dispozici.
Jak dlouho u nás zůstanete?
Měsíc nebo dva.
První zaplatím předem.
Dobře. Zapíšu vás.
Zkontroluješ to?
Matka říká: „Nemáme domov.
Jsme hoteloví ptáci, co přelétají z hotelu na hotel.“
Vaše doklady, prosím.
Tohle potřebuju vyprat a vyžehlit v prádelně.
Ať nám je pošlou do pokoje co nejdřív.
Dobře. Zkontrolujeme, co je uvnitř?
Proč prosím vás?
Je tam jen oblečení, které potřebuje vyprat.
Nenecháme hosty čekat. Odvez to do prádelny.
Prosím. Užijte si pobyt.
To je ale kráska!
Jako z pohádky.
Ty její oči. Překrásné.
Promiňte, madam. To je vaše dcera?
Božíčku. Ta je krásná.
Pardon. Omlouváme se, jestli jsme tě vylekaly.
Ale takovou krásu člověk přece nepotká každý den.
- Bůh jí žehnej. - Bůh jí žehnej.
Domov je vězení, jen menší.
Tak to říká Matka.
Nemáme domov, protože jsme si domovem navzájem.
Vždycky máme ten největší a nejhezčí pokoj.
Náš pokoj má vždy nejlepší výhled.
- Užijte si pobyt. - Díky.
Co ta matka s dcerou? Jak vypadaly, jak se chovaly. Fakt divný.
- Nemyslím. - „Nemyslím“?
Kdo si na měsíční pobyt vezme jen kabelku? No tak.
Oblečení měly přece v krabicích. Nezačínej.
Proč neměly kufry?
Proč bys jela na dovolenou s věcmi v krabicích?
- V krabicích. - Sklapni.
Čau mládeži.
Noví hosté...
Pošlete mi jejich údaje do kanceláře.
Podívám se na tu matku s dcerou, co platily hotově.
- Dobře? - Ano, pane.
Matka v žádném ohledu není jako ostatní.
Ne že bych toho o ostatních moc věděla.
Ostatní jsou jen obrazy, co nám plynou před očima.
Až zmizí, nebudeme si je vůbec pamatovat.
Jen se na ně podívej.
Připínací duše.
Ohavné davy.
Ale my dvě jsme jiné.
Jsme jednotka.
Ano, zlato.
Jsme Měsíční jednotka.
Běž plavat.
Drahoušku, vidíš ji někde?
Ne. Dívala jsem se, ale není tady.
Koho hledáte?
Tu hezkou dívku.
- Hezkou dívku? - Ano.
- Kdo to je? - Neznáme ji.
Potkaly jsme ji dnes ráno ve výtahu. Viď?
Měla úchvatné oči.
Nemáte nic jiného na práci?
Jíst, pít, užívat si.
- To je fakt. - Tak jo. Napijeme se.
Připínacím duším se někdy nevyhnete.
Připínací duše, které nic necítí,
ale předstírají, že ano.
Moje duše je jako na trní, Bambi.
Já vím, Matko.
Buď tady opatrná.
Nepřitahuj moc pozornosti.
Kéž bychom s sebou měly knihu.
Jsme celý den zavřené v pokoji.
Cestou sem jsem viděla pár knihkupectví.
Nechceš se tam jít podívat?
Cestou tam i zpět budeme opatrné.
Vůbec nevypadaly jako matka a dcera.
Kamarád řekl: „Ta snad nemohla vyprodukovat tak hezkou dívku.“
Smáli jsme se tomu.
A někdo jiný řekl, že ji možná ukradla z porodnice.
Nevypadaly, že jsou na dovolené.
Na dovolenkáře snadno zapomenete.
Ale na ty dvě ne.
Jakmile je vidíte, hlavou se vám začnou honit otázky.
Pořád mám ty dvě v hlavě.
Pardon.
Vybrala jste si mou oblíbenou. Mohu vám doporučit další?
Chtěla jsem doporučení?
Zlato?
Zlato.
Mami, podívej, co jsem našla.
Mami?
Mami.
To je jeho auto.
Auto mého otce.
Stejný rok, stejný model.
Vrátíme se do hotelu.
Jsi v pořádku?
- Kam jdeš? - Pojď.
BAMBI
Nesnáším ta auta a každého, kdo je používá.
Všichni jsou arogantní a krutí, Bambi.
Vidíš? To auto je z kamene, jako jeho srdce.
Teď ty.
- Můžeme? - Jo.
Raz, dva...
Zahrabeme ho?
- Zahrabeme. - Tak jo.
Hrabej hlouběji.
No tak. Hrabej!
- Spálíme ho. - Spálíme.
- Stačí to? - Ano.
- Zdá se, že neshoří, mami. - Neshoří, zlato.
Pohřbíváme všechno zlé.
Ať už nikdy nespatří slunce.
- Jistota je jistota. - Přesně tak.
Co kdybychom se zítra vrátily a počuraly ho?
Proč ne hned?
Protože teď půjdeme do hotelu a objednáme si jejich nejlepší pití,
abychom měly plnou nádrž.
Nemáš tušení, jak daleko může zášť krutých zajít.
Máte můj hotel za chlév?
Vypadá snad jako chlév?
Zasvětil jsem tomuto místu život. Nikomu nedovolím ho ničit.
Moc se omlouvám, pane.
Můžete mi ten rozbitý talíř strhnout z platu.
Myslíš, že jde o talíř?
Co? Myslíš, že jde o peníze?
- Sbal si věci. - Pane, prosím.
- Máš padáka. - Prosím. Byla to nehoda. Prosím.
Vypadni. Běž.
Zpátky do práce.
Nevzdá se černé ani v ranním parnu.
A tu holku oblíká jako malé dítě. Přiznej to. Jsou divný.
Není to proto, že jsou divný.
Vážně to nechápeš?
- Tak proč, ty chytrá? - Tak poslouchej.
Nosí černou, aby skryla svou ženskost.
A ji tak obléká, aby měla klid od chlapů jako ty.
Takže nejsou divný.
Jsou samy a zranitelné.
Poznám maniaka, když ho vidím, jasný?
Nejsou jako my.
To je možná ten důvod, proč si o nich myslíš špatné věci.
- Jdi se nasnídat. Hned přijdu, zlato. - Tak jo.
Podívej. Máma té hezké dívky.
Zdravím. Jak se máte?
- Pořád jste tu. - Jak se má vaše dceruška?
- Jak dlouho zůstanete? - Budete tu dlouho?
Bůh jí žehnej. Máte tak krásné dítě.
- Jak dlouho zůstanete? - Pardon.
- Co jsme udělaly? - Je nějaká...
Dobře, pane.
- Pojďte. - Kam?
Tohle je ta hezká dívka.
- Ahoj. - Dobrý den.
Není taková, jak jsem říkala? A ještě hezčí?
Je hezká.
- Bambi. - Už jdu, mami.
Podívej se na ni. Jak ráda vidí maminku.
To je její matka?
Ano. Znáš ji?
Nejsem si jistá,
ale jestli je to ta, co si myslím, tak ano, znám ji dobře.
Nevidíš, že je nakřivo?
Tvůj motýlek má být vždy rovně. Pravidelně to kontroluj, ano?
Ano, pane.
- Co mají ty dvě za lubem? - Chodí nakupovat každý den.
- Proč jsem je neviděl na večeři? - Do restaurace nechodí.
Ta dívka přijde pro jídlo a jedí ve svém pokoji.
Z dohledu zvědavců.
Přesně tak.
Ta žena se prý utrhla i na pár hostů.
Bylo jim to nepříjemné.
A někdo z obsluhy je viděl,
jak na pláži pálí v ohni autíčko.
Nechte je u dveří. Dovnitř si je odneseme samy.
Jak si přejete.
PROSÍM NERUŠIT
Vylož to.
Matka koupila všechno černé, co jí sedělo.
A dceři koupila dětské oblečení.
- Říkalas, že oblečení mají v krabicích. - No, jak to mám vědět.
Co je v těch krabicích?
Zjistím to.
Proboha. Je jimi posedlý.
Haló? Tady recepce. Chci se zeptat na krabice z pokoje 1313.
- Co v nich je? - Já nevím. Prala je předchozí směna.
- Předchozí směna? - Jo.
Ale ty krabice tam pořád jsou.
- Prostě se podívej. - Nechci s tím nic mít.
- Vrátím se. - Cože?
Vezou je nahoru.
Dohoním je a podívám se. Uvidíme.
- Neblázni. - Sklapni.
Vaše věci, madam.
- Je to všechno? - Ano, madam.
Nechte je tu.
Madam, některé krabice jsou opravdu těžké.
Udělejte, co říkám, prosím.
Kdo ví, co v tom pokoji má. Nikoho tam nepustí.
Jak to myslíš?
Nikdy jsi tam neuklízela?
Tak jo. Pokračuj.
Všichni tušili, že se něco stane.
Ale jak, kdy a komu...
Zaměřili jsme na ně pozornost. Sledovali jsme každý jejich krok.
Kromě jejich pokoje. Netušili jsme, co se děje uvnitř.
Dneska nesnídaly. To je novinka.
- Nebyly ani u bazénu. - Taky jsem je neviděla.
Možná se odhlásily.
Ne. To ne. Jely zase někam taxíkem.
Koupily si toaletní stolek.
- Toaletní stolek? - Cože?
To jsou ony. To je přesně jejich styl.
Kdo si kupuje do hotelu stolek?
Že jo? Kdo ví, co tam mají.
Nikoho tam nepustí.
Dobře. Buďte připravení. Jednou se tam během večeře podíváme.
- Cože? - Jako vážně?
Vždyť na večeři nikdy nevychází.
Vyjdou. Jednou dolů přijít musí.
Toho dne půjdeme do jejich pokoje.
Jasný?
Sama sebe ohromuju, že jsem tě přemluvila jít na večeři dolů.
Co to má znamenat?
Mám nesmírnou radost, když takhle záříš.
Matka umí zářit, když chce.
Když chce, prostě se rozsvítí.
Ale nedělá to.
Nikdy nechce přitahovat pozornost.
Pro Připínací duše může být štěstí vzácné.
Ale pro nás ne.
Vítejte. Číslo vašeho pokoje?
- 1313. - 1313.
Pojďte za mnou.
Tudy prosím. Váš stůl.
Mami, co to má znamenat?
Nemám tušení, zlato.
Matka s dcerou jsou v restauraci.
Teď je čas.
- Víte, co bude, když se to dozví šéf. - Víme.
Budeme to riskovat?
- Ano. - Ano.
- Honem. - Pojďte.
- Běž pro univerzál. Sejdeme se tam. - Tak jo.
Vidíš, jak se k nám chovají?
Shlížejí na nás jen proto, že nejsme jako oni.
- To nevadí, mami. Já... - Ne.
Nemůžeme to nechat jen tak.
Promiňte.
Uvidíme, co na to Dýňová hlava.
Mami, prosím.
Zlato.
Tvoje matka neublíží nikomu, kdo si to nezaslouží.
Věř mi.
Takhle to je vždycky.
Matka musí pořád někomu dávat lekce.
Mluvím s vámi.
Promiňte.
Někdy Zástupci cestovky,
někdy Řediteli hotelu,
někdy Vrchnímu číšníkovi.
Volala jste mě, madam? Přejete si?
Rozhlédněte se kolem sebe.
Vidíte jiný stůl tak malý jako ten náš?
Asi nevím, co tím myslíte, madam.
Myslím tím...
Proč jste tenhle stůl, nebo přesněji stoleček,
dali nám, a ne nějakému z těch ctěných párů?
Jiný stůl nebyl volný.
Ve velkém pětihvězdičkovém hotelu? Opravdu?
Podle mě
jste si mysleli, že si lepší stůl nezasloužíme.
Proč bychom si to mysleli, madam? Personál asi udělal chybu.
Skutečně?
Který personál přesně? Co?
Zeptáme se jich, jestli to byla chyba. Kde jsou?
Máte naprostou pravdu, madam. Hned to napravíme.
Napravíte co?
- Ten stůl, madam. - Ne.
Myslíte stoleček.
Zase máte pravdu, madam.
Jen si ukažte, který stůl byste ráda.
Chtěly bychom jakýkoli stůl, jen ne tenhle překážející stoleček.
Jistě, madam.
Taky bych ráda, aby vaše drzost nezůstala bez trestu.
- Drzost, madam? - Děláte, jako by se nic nestalo,
místo abyste to vyřešil a omluvil se.
Omlouvám se, ale nezacházíte už trochu daleko, madam?
Ne. Ještě jsem daleko nezašla.
To byste poznal.
- Jdeme. - Jdeme.
Pojď.
Promiň. To já jsem na tom trvala.
- Moc se omlouvám. - Pšt, zlato.
Nebyla to tvoje vina, ano?
- Nevyčítej si to. - Dámo, na slovíčko.
Běž do našeho pokoje.
Vy a vaše dceruška rozrušujete ostatní, jasný?
Jestli se něco takového bude opakovat,
budu muset vyřídit vaše účty a vyhodit vás z hotelu.
To asi nestihnete. Účty máme srovnané.
Odjíždíme dnes večer.
Tím líp.
Vypadněte i se svou podivnou dceruškou.
Lidem se aspoň uleví.
Tohle je směšné.
Kde je ta karta? Kde je?
Připrav auto.
- Brzy vyrazíme. - Ano, pane.
Tak podivná dceruška?
Jasně. Vypadneme obě.
Jsi to ty.
Poznala jsem tě.
Ty jsi její dcera.
Vím, že mě taky poznáváš.
Stůj! Kam jdeš?
Bambi.
Nechala jsem kartu u tebe, Matko.
Zapomeň na to. Je čas.
- Odcházíme? - Hned teď.
Je tu jedna starší žena, naše vzdálená příbuzná.
Viděla mě a poznala mě.
Jo?
Určitě jim to řekne. Pošlou na nás své psy.
- Tašku mám, mami. - Dobře. Převleč se.
Zlato, počkej.
- Půjdeme po schodech. - Po schodech, Matko.
Sbohem.
Díky, mládeži.
- Mějte se. - Díky.
Poznala jsem ji. Je to ona.
- Kdo, matka té hezké dívky? - Ano.
Odkud ji znáš?
- Jsem její příbuzná. - Vážně?
Je pohřešovaná od vraždy její matky.
- Co? - Její matku zavraždili?
Bylo to hrozné.
Pořád si to pamatuju. Pořád mám husí kůži.
- Mami? - Dávej pozor, Bambi.
Zavolejte policii!
- Mami, co se děje? - Jak to mám vědět? Pojď.
Mami, co to děláš?
- Můžeme? - Ovšem.
Zlato, musíme se dostat z hotelu.
Mami...
- Jdu otevřít. - Otevři.
Co budeme dělat?
Jdeme dovnitř. Otevři. Jdeme.
- Pošli to! Dělej! - Pošlete to sem! Dělejte!
Otevřete ventil!
- Potřebujeme taxi. - Mami, co jsme to provedly?
Jo, je to mumraj, ale podařilo se nám odejít.
Mami, tamhle je taxi.
Tak jo, zlato.
Zůstaň v klidu. Žádný spěch.
Nastup si. Běž.
Autobusové nádraží.
Spěcháme. Jede nám to za 15 minut.
Autobus?
Co to...
Co s tím pokojem udělaly?
Koukněte na to.
Koukni na to.
Ty miluju. Podívej, jak je krásná.
Je hezoučká. Je tak měkoučká.
Jejich pokoj byl tak zvláštní.
Nic podobného jsem nikdy neviděla.
Všichni z toho byli paf.
Kde to je? Co tady skrývají?
- Nic neskrývají. - Jak to myslíš?
Tak proč sem nikoho nepustily?
A proč ty?
Proč co?
Nepouštíš si cizí lidi domů.
Co to má společného?
Tak už to pochop.
Tohle je jejich domov. Proto sem nikoho nepustí.
Za 15 minut jsme opravdu nastoupily do autobusu.
Nevíme, kam má namířeno. Ne že by na tom záleželo.
Jediné, na čem nám teď záleží...
je utéct.
Ta dívka byla hezká.
Byla krásná.
Ale nikdo z nás se jí nezeptal, jestli je v pořádku.
Zlato. Jsi na útěku. Chápeme to.
Ale kam utíkáš?
Ten, před kým bys měla utéct, je vedle tebe.
PODLE ROMÁNU PERİHAN MAĞDEN
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová