‫עבר זמן רב מאז שעזבנו את המלון.‬
‫אני לא מרגישה טוב בכלל.‬
‫זה תמיד ככה אחרי כל בריחה.‬
‫כל השאלות שיש לי גורמות לי כאב ראש.‬
‫לאן אנחנו שטות?‬
‫למלון החדש שלנו.‬
‫את תאהבי אותו, מותק.‬
‫גן עדן נגיש רק בסירה.‬
‫יש להם גם רופא.‬ ‫הוא אמר שהוא יכול לרפא אותך בשנייה.‬
‫תראי.‬
‫תראי, מותק. זה אכן גן עדן.‬
‫למה אין לנו בית?‬
‫מותק, אנחנו תמיד במנוסה.‬
‫את יודעת שהם תמיד רודפים אחרינו.‬
‫אני חושבת על זה הרבה, אימא.‬
‫על מה?‬
‫מה אם היה לנו בית?‬
‫מה אם לא היינו במלונות?‬ ‫מה אם לא היינו תמיד בורחות?‬
‫מה אם היינו כמו‬ ‫ה"נשמות המזויפות" וה"המונים המחרידים"?‬
‫איך זה היה יכול להיות?‬
‫זה לא יהיה שונה, במבי.‬
‫אלה החיים שלנו, ואין לנו מה לעשות לגבי זה.‬
‫הגענו.‬
‫תמיד יש לנו דברים כאלה.‬
‫שאלות שאסור לשאול לעולם,‬
‫נושאים שאסור לדבר עליהם.‬
‫לאט, במבי. זהירות.‬
‫ברוכות הבאות למלון שלנו.‬
‫אני הרופא של המלון.‬
‫- ממי ברחנו, אימא? -‬
‫היא קראה לי "בלונדי".‬
‫תמיד הסתובבתי סביבן.‬
‫יום הולדת שמח, במבי.‬
‫אהבתי לשרת אותה.‬
‫תמיד רציתי להגיד לה שהיא יחידה במינה.‬
‫הלוואי שהייתי עושה זאת.‬
‫הלוואי שהיא הייתה מבינה‬ ‫שמישהו יודע שהיא אדם טוב.‬
‫אני זוכר את החדר שלהן.‬
‫הוא היה יפה כל כך‬ ‫עם כל חלוקי הנחל והענפים.‬
‫המשטרה הכריחה אותי לצאת מהחדר.‬
‫את מרגישה טוב יותר, נכון, אימא?‬ ‫בבקשה תגידי משהו.‬
‫מה שאני מפחדת ממנו לא יקרה, נכון?‬
‫בטח יש לך שאלות.‬
‫שאלות קשות.‬
‫יש לך זכות מלאה לשאול.‬
‫תראי מה הירח המלא עושה לים.‬
‫השיער שלו מתנדנד מעליו.‬
‫את צודקת.‬
‫זה מזכיר לי את ימינו בהודו.‬
‫הימים שלנו בגואה.‬
‫הירח המלא התרפק גם שם.‬
‫תמיד לבשנו שמלות נוצצות שקנינו בשוק.‬
‫זרים צבעוניים על הצוואר שלנו.‬
‫זה היה המקום היחיד שמעולם לא רציתי לעזוב.‬
‫יש לנו אורח.‬
‫מה?‬
‫תראי את הנוכל הזה.‬
‫הוא שחור כל כך, נכון?‬
‫את בסדר?‬
‫לא.‬
‫היו לנו מדרגות תלולות שטיפסו לבית שלנו.‬
‫נתקלתי פעם בגוזל עורב פצוע.‬
‫בדיוק כשעמדתי ללכת איתו,‬
‫אימא שלו הגיעה.‬
‫לא היה לה מושג שאנחנו הולכים לווטרינר.‬
‫היא חשבה שאפגע בגוזל שלה.‬
‫באמת? מה היא עשתה?‬
‫היא עשתה מה שכל אימא חייבת לעשות, במבי.‬
‫לכי! תעזבי אותי!‬
‫תעזבי אותי!‬
‫הצילו! שמישהו יעזור לי! זה ממש כואב.‬
‫קישטה!‬
‫מותק, האם העורב פגע בך?‬
‫זה היה העורב ההוא, מותק?‬
‫בקושי שרדתי את הטפרים שלה.‬
‫הייתי מכוסה בדם ובשריטות.‬
‫מסכנה. היית צריכה לרוץ הביתה.‬
‫עשיתי זאת.‬
‫רצתי הביתה,‬ ‫שם העריכו אותי פחות מגוזל עורב.‬
‫רצתי לאימא שלי‬
‫שלא הייתה מסוגלת לאהוב אותי‬ ‫כמו אימא עורבת.‬
‫הכול בה הפחיד אותי.‬
‫מהדרך שבה היא דפקה על הדלת‬ ‫ועד לנקישת העקבים שלה במסדרון.‬
‫מה קרה לך?‬
‫את רוצה שאבא שלך יראה אותך ככה?‬
‫אני אטפל בזה בעוד דקה.‬
‫תטפלי במה? תראי מה עשית לעצמך.‬
‫אבקש מהנהג לקחת אותך לבית החולים.‬
‫את צריכה להיבדק.‬
‫לכי לחדר שלך.‬
‫בבקשה תפסיקי להרגיש רע. סבתא לא בסביבה.‬
‫נכון, במבי.‬
‫כי היא מתה לפני שנולדת.‬
‫היא מתה לפני שהספיקה להכתים אותך ברשעותה.‬
‫הדבר הטוב היחיד שהיא עשתה בשבילי ‬ ‫היה למות, במבי.‬
‫היא מתה?‬
‫אבל אם כך, כלומר... ‬
‫אם סבתא מתה, ממי אנחנו בורחות, אימא?‬
‫מאבא שלך?‬
‫או מאבא שלי?‬
‫הוא לא רצה שאיוולד,‬ ‫ועכשיו הוא לא רוצה שאחיה?‬
‫תגידי לי, אימא.‬
‫ממי אנחנו בורחות?‬
‫מותק, תאמיני לי,‬
‫אני לא מספרת לך רק כדי שאוכל להחזיק מעמד.‬
‫כי אם אעשה זאת, אני אתרסק.‬
‫ואז לא נוכל לברוח.‬
‫נהיה טרף.‬
‫בסדר, אימא.‬
‫אל תספרי לי כלום.‬
‫אני לא רוצה לדעת על שום דבר או על אף אחד.‬
‫יש לנו זו את זו.‬
‫אנחנו יחידת הירח.‬
‫סלחי לי, מותק.‬
‫סלחי לי על העבר שלי.‬
‫בתיאבון גם לכן.‬
‫עוד משהו?‬ ‫-תודה.‬
‫תיהנו.‬
‫ערב טוב.‬
‫את נראית כבר הרבה יותר טוב.‬
‫נפלא. מצוין. את נראית מדהים.‬
‫אני מרגישה יותר טוב.‬
‫אל תשכחי לקחת את הכדורים שלך.‬ ‫-אני אעשה זאת.‬
‫בסדר.‬
‫טוב, אז בסדר.‬
‫שיהיה לכן לילה טוב. בתיאבון.‬
‫אימא?‬
‫את לא מחבבת אותו, נכון?‬
‫הוא הנחש של גן העדן הזה, מותק.‬
‫שמת לב למשהו?‬
‫לא. לא קרה כלום.‬
‫אני מקווה שזה יישאר ככה.‬
‫במבי, אנחנו בסדר.‬
‫קדימה, תאכלי.‬
‫אכן, נראה היה ששום דבר לא קורה.‬
‫נחמד כל כך שבמשך ימים‬
‫אף אחד לא מטריד אותנו או מסתבך בצרות.‬
‫במבי.‬
‫אימא?‬
‫את מדהימה.‬
‫יום הולדת שמח, מותק.‬
‫שכחתי מזה.‬
‫היום יום ההולדת שלי.‬ ‫-כן.‬
‫כל כך נחמד לגדול לידך.‬ ‫-תבקשי כל דבר שתרצי.‬
‫בלי גבולות. תבקשי ממני.‬
‫טוב.‬
‫אם זה לא ירסק אותך... ‬
‫ואם זה לא יגרום לכאב גדול...‬
‫ספרי לי על אבא שלי.‬
‫תן לי את המברג.‬
‫צבת.‬
‫ביקשתי צבת, בן. לא שמעת אותי?‬
‫עזוב את זה, בן.‬
‫זאת מתיחה או משהו?‬
‫ואו. תראו מי זאת.‬
‫שמעתי שאתה זקוק לעזרה.‬
‫כמה נחמד מצידך.‬
‫בואי איתי.‬
‫לאן?‬ ‫-פשוט בואי.‬
‫אבל למה?‬ ‫-קדימה.‬
‫מה קורה?‬
‫כלום.‬
‫אני שמח שאת פה.‬
‫איפה השיפוצניק?‬ ‫-אני אבדוק, אדוני.‬
‫אבא שלי.‬
‫היי, איפה אתה?‬ ‫-אל תשמיעי קול.‬
‫אני בא.‬
‫ברוך הבא, אדוני.‬
‫ספר לנו מה עשית.‬
‫מייד, אדוני.‬
‫החיישן היה מקולקל, אז תיקנתי אותו.‬
‫גם זיהיתי ופתרתי בעיה של משאבת דלק.‬
‫וכבל הבלמים היה משוחרר.‬ ‫תיקנתי גם אותו, אדוני.‬
‫יופי.‬
‫כל הכבוד לו.‬ ‫הילד שלך באמת לימד את עצמו היטב.‬
‫הוא הצליח יותר משירות הרכב הרשמי.‬ ‫-הוא טוב.‬
‫אימא, אני קוראת למקום הזה "מלון גן עדן".‬
‫תראי את זה. זה כאילו אנחנו בגן עדן.‬
‫אני שמחה שאנחנו כאן.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫שמרתי לך שולחן. אני אחכה.‬
‫לא נלך לשום מקום אחר.‬
‫נהיה שם בעוד רגע, בלונדי.‬ ‫-בסדר.‬
‫בלונדי מחבב אותך.‬ ‫-גם אני מחבבת אותו מאוד.‬
‫לאימא יש חולשה לבלונדיניים.‬
‫חיבבתי מאוד את האימא.‬
‫בטח, לא כולם חיבבו אותה.‬
‫היא סיפרה בדיחות מתוחכמות.‬ ‫היית צוחק אם היית מבין אותן.‬
‫פגשתי הרבה אימהות במלון הזה,‬
‫אבל אהבתה לילדה שלה הייתה משהו מיוחד.‬ ‫אני מתכוון לזה.‬
‫ואז קרה הדבר הנורא ההוא.‬
‫כמה חבל. באמת.‬
‫בבקשה, גבירתי.‬
‫הלו? אני רוצה למשוך כסף‬ ‫מהפיקדון לזמן קצוב.‬
‫לא, עוד לא הגיע המועד.‬
‫אתה כבר מומחה.‬
‫הייתי טובה יותר היום, נכון?‬ ‫-בהחלט.‬
‫תקשיבי.‬
‫זה היום החופשי שלנו מחר.‬
‫אנחנו הולכים ל"אקווריום המפרץ".‬ ‫זה במרחק שעה נסיעה בסירה.‬
‫זו המסורת שלנו.‬
‫כדאי לך להצטרף.‬
‫זה יהיה יום שלא תשכחי.‬
‫למען האמת, הייתי שמחה לבוא... ‬
‫הייתי מבקשת רשות במקומך.‬
‫זה שווה את זה.‬
‫בחייך.‬
‫לא אלך סחור סחור, אימא.‬ ‫-אני מקשיבה.‬
‫המפרץ הזה. קוראים לו "האקווריום".‬
‫אנשים כאן מבקרים בו בכל שנה.‬
‫מסורת כלשהי.‬ ‫-מסורת כלשהי.‬
‫הם הולכים מחר.‬
‫הם הזמינו גם אותי.‬
‫הם אומרים שזה יהיה בלתי נשכח.‬
‫אימא, אני ממש רוצה ללכת. בבקשה.‬
‫בלתי אפשרי.‬
‫דיברתי עם הבנק וקבעתי פגישה.‬
‫אנחנו צריכות למשוך כסף.‬
‫נגמר לנו הכסף.‬
‫את לא יכולה ללכת?‬
‫סליחה?‬
‫את לא יכולה ללכת לבנק מחר בעצמך?‬
‫ואני אלך איתם.‬
‫מה את אומרת, אימא?‬
‫בבקשה. אני ממש רוצה ללכת.‬
‫וזה "מלון גן עדן", זוכרת?‬
‫הייתה לך סיבה לדאוג אם הייתי במקום אחר.‬
‫אני צריכה לחשוב על זה.‬
‫אודיע לך בארוחת הערב.‬
‫מה קורה? אתה בסדר, דוקטור?‬
‫אל תשאל.‬
‫אני מבואס לגמרי.‬ ‫גם אני לא יכול לבקר במפרץ מחר.‬
‫למה? מה קורה?‬ ‫-שום דבר.‬
‫עניינים רשמיים. לא אהיה פה יומיים.‬
‫אל תתבאס מדי. תיהנה מהמשקה.‬ ‫-תודה.‬
‫הלב שלי מחסיר פעימה.‬
‫ארוחת הערב הסתיימה, את יודעת.‬
‫הגיע הזמן.‬
‫ערב טוב.‬
‫אני מפחדת שתסרבי.‬
‫את באמת רוצה כל כך ללכת?‬
‫טוב.‬
‫את יכולה ללכת.‬
‫ברצינות?‬
‫זו הפעם הראשונה.‬
‫אנחנו עושות היסטוריה.‬
‫"כל במבי מתבגר כשהוא ביער."‬
‫אני המומה. אין לי מילים.‬
‫ככה בדיוק העיניים שלו ברקו.‬
‫מה?‬
‫זוכרת ששאלת על אבא שלך?‬ ‫-כן.‬
‫נצנוץ עיניו הכחולות ניתז משיערו הבלונדיני.‬
‫הוא היה כה נאה.‬
‫וקצת תמים.‬
‫הוא לא היה מסוגל לעשות משהו רע.‬
‫שניכם אותו הדבר, במבי.‬
‫תסתכלי במראה אם את רוצה לדעת.‬
‫איזו מתנת יום הולדת מדהימה, אימא.‬
‫יום הולדת שמח, במבי.‬
‫אני שמחה שיש לי אותך.‬
‫מה קרה?‬ ‫-כלום.‬
‫למה אתה מסתכל עליי ככה?‬ ‫-את יפה.‬
‫החיוך שלך יפהפה.‬
‫- מדריך למשתמש מרצדס-בנץ -‬
‫במבי, בבקשה אל תיתני לאף אחד‬ ‫להתקרב אלייך היום.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אלה רק אנשים שאנחנו מכירות מצוות המלון.‬
‫אני מודאגת, במבי.‬
‫אני יודעת, אבל בואי פשוט נעשה את זה.‬
‫בסדר, קדימה.‬
‫בואי הנה.‬
‫תיזהרי, בסדר?‬ ‫-בטח.‬
‫אני אוהבת אותך מאוד.‬ ‫-גם אני אוהבת אותך.‬
‫תיזהרי.‬ ‫-טוב.‬
‫אנחנו עוזבים בעוד חצי שעה. את באה?‬
‫כן. אלך לארוז את התיק שלי.‬ ‫-בסדר.‬
‫- קליניקה למיילדות ולגינקולוגיה -‬
‫הצילו!‬
‫מישהו?‬
‫חכה רגע, תינוק.‬
‫כמעט הגענו.‬
‫אימא שלך הביאה אותך לבית החולים.‬
‫מישהו?‬
‫- במבי -‬
‫הבהלתי אותך?‬
‫אני מתנצל.‬
‫ממש קישטתן את החדר.‬
‫אני ממש אוהב את זה.‬
‫כל הכבוד. זה נראה מדהים.‬
‫למה אתה כאן?‬
‫למה? אני הרופא של המלון. אני רק מבקר.‬
‫איך נכנסת?‬
‫הדלת הייתה פתוחה, אז נכנסתי.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫אני לא רוצה שום דבר.‬
‫רק רציתי לבדוק מה שלומך.‬
‫זה כל כך נורא?‬
‫מה אתה עושה?‬
‫תהיי בשקט.‬ ‫-תן לי ללכת.‬
‫שקט.‬ ‫-הם מחכים לי.‬
‫למה את מתוחה כל כך?‬
‫זה כואב. תן לי ללכת.‬ ‫-זה כואב כי את מושכת את היד.‬
‫אני צריכה ללכת. בבקשה תן לי ללכת.‬ ‫-שקט.‬
‫אני צריכה ללכת.‬
‫עזוב אותי. אני צריכה ללכת. בבקשה.‬
‫אני צריכה ללכת. הם מחכים.‬
‫בבקשה תן לי ללכת.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תפסיקי.‬
‫תן לי ללכת. בבקשה.‬ ‫-פשוט תפסיקי.‬
‫אמרתי לך לתת לי ללכת!‬
‫היי. שקט. תירגעי.‬
‫עזוב אותי.‬ ‫-בסדר. למה את בוכה?‬
‫בבקשה. אמרתי בבקשה. למה אתה לא מבין?‬
‫זאת את שלא מבינה אותי. באמת.‬
‫את רוצה לדעת למה אני כאן? תראי.‬
‫באתי לתת לך תרופות.‬ ‫-אני לא רוצה את זה.‬
‫אבל רגע... ‬
‫לעזאזל.‬
‫- רופא -‬
‫הם חיכו לבת שלך זמן מה,‬ ‫אבל אז הם נאלצו לעזוב.‬
‫אז היא לא הלכה למפרץ?‬ ‫-לא, היא לא.‬
‫בלונדי.‬ ‫-כן, גברתי?‬
‫ראית את הבת שלי?‬ ‫-לא.‬
‫היא לא ביקרה ב"אקווריום המפרץ"?‬
‫קרה משהו?‬
‫למה הרופא כאן? הוא אמר שהוא עוזב.‬
‫כן, אבל הוא עזב אתמול בלילה וחזר הבוקר.‬
‫גם אני לא הבנתי.‬
‫אימא.‬
‫משכת את הכסף?‬
‫איפה היית?‬
‫מה זאת אומרת? היינו ב"אקווריום המפרץ".‬
‫התיק שלך כאן.‬
‫כן, שכחתי אותו.‬
‫שבי.‬
‫קרה משהו במפרץ? את נראית מוטרדת.‬
‫לא. אני קצת עייפה.‬
‫שחית הרבה, נכון?‬
‫כן.‬
‫אתקשר ואזמין לך אוכל.‬ ‫-לא, אני מלאה.‬
‫אני אתקלח ואלך לישון.‬
‫תתקלחי במקום שאנחנו הולכות אליו.‬
‫עדיין יש לי דברים לעשות בבנק.‬
‫עלינו להיות שם על הבוקר.‬
‫סידרתי סירה לעיירה בעוד דקה.‬
‫נבלה שם את הלילה.‬
‫נמשוך את הכסף בבוקר‬
‫ונחזור ל"מלון גן עדן" שלנו.‬
‫את מקשיבה?‬
‫אני אשמח, אימא.‬
‫אארוז את התיקים שלנו.‬
‫בבקשה. בבקשה, תן לי ללכת.‬
‫אימא!‬
‫אימא?‬
‫את בשירותים?‬
‫אימא?‬
‫"אני הולכת לבנק. תישארי בחדר, במבי."‬
‫תהיה מוכן לעזוב בעוד דקה.‬ ‫-כן, גברתי.‬
‫ידעתי כשלא ראיתי אותן בארוחת הבוקר.‬
‫ידעתי שמשהו לא בסדר.‬
‫הן לא היו כאן לארוחת בוקר, צוהריים או ערב.‬
‫איפה הן היו?‬ ‫הן לא ביצעו רישום יציאה מהמלון.‬
‫מתברר שהרופא היה סוטה.‬
‫הוא התחיל גם עם העובדות במלון.‬
‫דוקטור, אני מתקשרת מהקבלה.‬
‫מה קורה, קבלה יקרה?‬
‫אתה זוכר את האימא והבת?‬
‫כן. מה קורה?‬
‫הבת שוב חולה בשפעת.‬
‫הם ביקשו ממך לבוא לחדר שלהן.‬
‫מי בדיוק ביקש ממני, קבלה?‬
‫האימא.‬
‫יש לה עסקים דחופים בעיר. היא הייתה נואשת.‬
‫את תעזבי אותי לבד יום אחד, אימא.‬ ‫בדיוק כמו שאימא של במבי עשתה.‬
‫אבל לא היום, בבקשה.‬
‫בבקשה תמהרי לחזור.‬
‫- רופא -‬
‫הלו? מישהו?‬
‫זה אני, הרופא.‬
‫אמרו לי שמישהו חולה.‬
‫נכון.‬
‫איפה הם?‬
‫הנה.‬
‫זה אתה.‬
‫היית אמור להיעדר ליומיים.‬
‫רק טמנתי לך פח.‬
‫הנחתי שתיפלי בו.‬
‫עשית זאת מייד.‬
‫אני מניח שהיה לי מזל.‬ ‫-לא.‬
‫זה לא היה מזל.‬
‫רק רציתי להאמין‬ ‫באפשרות של גן עדן בלי נחשים.‬
‫הבת שלי שילמה את המחיר.‬
‫הבת שלך... ‬
‫היא עוצרת נשימה.‬
‫אבל לא קרה כלום.‬
‫אולי איתך...‬
‫קדימה! נשימות עמוקות!‬
‫תלחצי חזק יותר.‬
‫מזל טוב.‬
‫זו בת.‬
‫אימא?‬
‫מי זה?‬
‫תפתחי, במבי.‬
‫אימא.‬
‫במבי.‬
‫הצלחת לסדר את העניינים בבנק?‬
‫זה מסודר, מותק.‬
‫כדי שנוכל לעזוב מתי שנרצה?‬
‫כן.‬
‫אימא, אני... ‬
‫אני לעולם לא רוצה לחזור ל"מלון גן עדן".‬
‫אנחנו לא חייבות, מותק.‬
‫נוכל לישון במקום אחר.‬
‫כן.‬
‫גם ככה הגיע הזמן.‬
‫במבי.‬
‫אימא שלך כאן.‬
‫אימא שלך תמיד כאן בשבילך.‬
‫לעולם לא אעזוב אותך.‬
‫בואי נלך, אימא.‬
‫בואי נלך, במבי.‬
‫לא ראינו אותן כמה ימים.‬
‫ואז שני עובדי הניקיון שלנו היו שם,‬ ‫ניקו את החדרים.‬
‫הם ראו דם על החלון, אז הם מיהרו פנימה.‬
‫מה קרה פה?‬
‫- חקירת זירת פשע -‬
‫- משטרה -‬
‫הם מצאו את הרופא על המיטה‬
‫מכוסה בסדין.‬
‫ראית את זה.‬
‫הסדינים, החדר, החלון... ‬
‫הכול היה ספוג בדם.‬
‫תעיף מבט.‬
‫אלה הן?‬
‫כן, אדוני.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬