Минуло вже чимало часу, відколи ми втекли.
Мені дуже недобре.
Мені завжди так, після кожної втечі.
Голова розколюється від питань.
Куди ми пливемо?
Майже припливли в новий готель.
Тобі сподобається, крихітко.
Це рай, до якого можна дістатися лише по воді.
У них є лікар. Сказав, що вмить поставить тебе на ноги.
Глянь.
Глянь, крихітко. Це справжній рай.
Чому в нас немає дому?
Крихітко, ми завжди тікаємо.
Ти ж знаєш, на нас завжди полюють.
Я багато про це думаю, мамо.
Про що?
А що, якби в нас був дім?
Що, якби ми не зупинялися в готелях? Не тікали постійно?
Стали схожими на Причіпні Душі і Бридкі Юрбища?
Що було б тоді?
Нічого б не змінилося, Бембі.
Таке у нас життя, і так уже й буде.
Приїхали.
Це у нас завжди так.
Питання, які не можна ставити,
теми, які не можна обговорювати.
Обережно, Бембі.
Вітаю в нашому готелі.
Я готельний лікар.
«ВІД КОГО МИ ТІКАЛИ?»
Вона назвала мене Білявчиком. Я від них фактично не відходив.
З днем народження, Бембі.
Я любив її обслуговувати.
Я постійно хотів сказати їй, що вона особлива.
От би я їй це сказав.
Хотів, щоб вона знала, що є ті, хто розуміє, що вона хороша.
Згадую їхній номер.
Усі ті камінці й гілки так гарно його прикрашали.
Поліція мене з нього вигнала.
Тобі вже краще, мамо? Будь ласка, скажи щось.
Це ж не не те, чого я боюся, ні?
У тебе, мабуть, купа питань.
Складних питань.
Маєш повне право.
Глянь, що повня робить з морем.
Коси Місяцівни звисають над ним.
Твоя правда.
Нагадує мені наші дні в Індії.
Наші дні на Ґоа.
Там теж була така ласкава Місяцівна.
Ми там постійно носили блискучі сукні з базару.
Яскраві гірлянди на шиях.
Це було єдине місце, звідки я не хотіла їхати.
У нас гості.
Що?
Глянь на цього сміхуна.
Такий чорний, скажи?
Усе гаразд?
Ні.
До нашого дому вели круті сходи.
Якось я натрапила на зранене вороненя.
І щойно я подумала віднести його,
з'явилася його мама.
Вона ж не знала, що ми йдемо до ветеринара.
Подумала, що я скривджу її дитя.
Справді? Що вона зробила?
Те, що мала б зробити кожна мама, Бембі.
Геть! Облиш мене!
Облиш мене!
Допоможіть! Як боляче!
Геть!
Люба, ворона тебе скривдила?
Це була та ворона, люба?
Ледь не роздерла мене своїми кігтями.
Я вся була в крові й подряпинах.
Бідолашна. Треба було втекти додому.
Я й втекла.
Додому, де мене цінували менше за вороненя.
Я побігла до мами,
що не хотіла любити мене так, як ворона — вороненя.
Усе в ній мене лякало.
Від того, як вона стукала у двері, до стукоту її підборів у передпокої.
Що з тобою таке?
Хочеш, щоб батько побачив тебе такою?
Я зараз усе владнаю.
Що владнаєш? Глянь, що ти з собою зробила.
Я попрошу водія відвезти тебе до лікарні.
Тебе треба оглянути.
Іди до себе.
Прошу, не переживай. Бабуся все ж зникла.
Зникла, Бембі.
Померла, ще до твого народження.
Перш ніж встигла осквернити тебе своєю жовчю.
Єдине хороше, що вона зробила для мене, це померла.
Вона померла?
Але ж тоді, чуєш...
Якщо бабуся померла, від кого ми тікаємо, мамо?
Від твого батька?
Від мого батька?
Він не хотів мого народження, а тепер хоче моєї смерті?
Скажи, мамо.
Від кого ми тікаємо?
Люба, повір мені,
я тобі не кажу, щоб втримати себе в руках.
Якщо скажу, це розіб'є мене на друзки.
І ми не зможемо тікати.
Ми станемо здобиччю.
Гаразд, мамо.
Нічого не кажи.
Я не хочу знати ні про що, ні про кого. Досить, що ми є одна в одної.
Ми — Місячний Загін.
Вибач мені, крихітко.
Пробач мені за моє минуле.
І вам смачного.
-Ще щось? -Дякуємо.
Насолоджуйтеся.
Добрий вечір.
Схоже, тобі вже набагато краще.
Чудово. Прекрасно. Чудовий вигляд.
Мені вже краще, так.
-Але пігулки свої ще пий. -Буду.
Гаразд.
Що ж, добре.
Гарного вечора. Смачного.
Мамо?
Він тобі не подобається, так?
Він — змій у цьому раю, крихітко.
Ти щось помітила?
Ні. Нічого особливого.
Сподіваюся, так і буде.
Бембі, усе гаразд.
Їж.
А й справді, все було гаразд.
Усі ці дні до нас ніхто не чіплявся,
жодної халепи не трапилося. Усе було гаразд.
Бембі.
Мамо?
Ти неймовірна.
З днем народження, крихітко.
Ого, а я й забула.
-У мене день народження. -Так.
-Так приємно рости поруч з тобою. -Проси будь-чого.
Всього. Чого завгодно.
Добре.
Якщо це не розіб'є тебе на друзки...
і не завдасть тобі Важкого Серця...
розкажи про мого батька.
Дай мені викрутку.
Щипці.
Я попросив щипці, синку.
Відпусти.
Це якийсь жарт?
Ого. Гляньте, хто прийшов.
Чула, тобі треба допомога.
Як це мило.
Ходімо зі мною.
-Куди? -Просто ходімо.
-Нащо? -Ходімо.
Як ти?
Усе добре.
Радий, що ти тут.
-А де майстер? -Зараз гляну, пане.
Мій батько.
-Де ти там? -Сиди тихо.
Іду.
Вітаю, пане.
Що саме ти робив? Пан хоче знати.
Я розкажу, пане.
Датчик зламався, я його полагодив.
Помітив і виправив несправність паливного насоса.
Ну, і трос ручника гуляв. Це я теж виправив, пане.
Добре.
А він молодець. Здібний учень.
-Зробив краще, ніж офіційна СТО. -Він майстер.
Мамо, я називатиму цей готель Райським Готелем.
Дивися. Ми наче в раю.
Я рада, що ми тут.
-Привіт. -Привіт.
Я забронював вам столик. Буду поруч.
За нього ми й сядемо.
-За хвилину прийдемо, Білявчику. -Гаразд.
-Ти подобаєшся Білявчикові. -Він мені теж.
Мама любить білявчиків.
Мені сподобалася мама.
Звісно, вона не для всіх.
У неї тонкі жарти. Якщо їх розумієш — дуже смішно.
Я бачив чимало мам у цьому готелі,
але її любов до дитини була інакшою.
Серйозно.
А потім сталося те жахливе.
Це був такий жах. Справді.
Прошу, пані.
Алло? Я хочу зняти певну суму зі строкового депозиту.
Ні. Термін ще не збіг.
Ти вже профі.
-Сьогодні вже краще, так? -Еге ж.
Я тобі щось скажу.
Завтра вихідний.
Ми їдемо в бухту Акваріум. Це година звідси на човні.
Це вже традиція.
Приходь.
Буде незабутній день.
Та я б залюбки...
Я б випросила дозволу на твоєму місці.
Воно того варте.
Спробуй.
-Я буду відверта, мамо. -Я тебе слухаю.
Тут є одна бухта, називається Акваріум.
Люди туди щороку їздять.
-Це тут традиція. -Так, традиція.
І вони їдуть завтра.
Мене запросили.
Кажуть, буде незабутньо.
Я дуже хочу поїхати. Прошу.
Це неможливо.
Я говорила з банком, завтра у нас зустріч.
Треба трохи зняти.
У нас закінчується готівка.
Може, ти підеш?
Не зрозуміла?
Можеш завтра сама піти в банк?
А я поїду з ними.
Що скажеш, мамо?
Будь ласка. Я дуже хочу.
І це ж Райський Готель, пам'ятаєш?
Ти мала б повне право хвилюватися деінде.
Мені треба подумати.
Я відповім за вечерею.
Як справи? Усе гаразд, лікарю?
Не сип сіль на рану.
Я обурений. Не зможу завтра поїхати на бухту.
-Чому? Що сталося? -Та, таке.
Всіляка бюрократія. Мене тут пару днів не буде.
-Ну, нічого не вдієш. Смачного. -Дякую.
У мене серце вискакує.
Вечеря закінчилася.
Час настав.
Добрий вечір.
Я боюся, що ти відмовишся.
Ти справді так туди хочеш?
Гаразд.
Можеш їхати.
Серйозно?
Це... це ж уперше.
Історична подія.
«Усі Бембі в лісі дорослішають».
Я ошелешена. У мене нема слів.
Саме так сяяли його очі.
Що?
-Пам'ятаєш, ти питала про свого батька? -Так.
Сяйво його блакитних очей відбивалося на білявому волоссі.
Він був такий гарний.
Трохи наївний.
Він не був здатний на зло.
Ви з ним однакові, Бембі.
Хочеш знати про нього — глянь у дзеркало.
Який чудовий подарунок, мамо.
З днем народження, Бембі.
Вітаю тебе.
-Що таке? -Нічого.
-Чому ти на мене так дивишся? -Ти прекрасна.
У тебе чарівна усмішка.
MERCEDES-BENZ ПОСІБНИК КОРИСТУВАЧА
Бембі, прошу, нікого до себе не підпускай.
Не хвилюйся.
Ми вже знаємо тут увесь персонал.
Я хвилююся, Бембі.
Знаю, але давай просто зробимо це.
Добре, давай.
Ходи сюди.
-Будь обережна, добре? -Авжеж.
-Я дуже тебе люблю. -Я теж тебе люблю.
-Будь обережна. -Гаразд.
За пів години виїзд. Ти з нами?
-Так. Піду спакую речі. -Добре.
АКУШЕРСЬКО-ГІНЕКОЛОГІЧНА КЛІНІКА
Допоможіть!
Хто-небудь?
Тримайся, крихітко.
Ми майже на місці.
Мама привела тебе в лікарню.
Хто-небудь?
«БЕМБІ»
Я тебе налякав?
Вибач, будь ласка.
Ви так причепурили номер.
Мені дуже подобається.
Молодці. Це неймовірно.
Чому ви тут?
Я готельний лікар. Мені сюди не можна?
Як ви увійшли?
Двері були відчинені, я зайшов.
Чого вам треба?
Нічого.
Просто хотів переконатися, що все добре.
Хіба це погано?
Що ви робите?
-Помовч. -Відпустіть мене.
-Тихо. -На мене вже чекають.
Ти така напружена.
-Мені боляче. Відпустіть. -Болить, бо тягнеш руку.
-Мені треба йти. Будь ласка, відпустіть. -Замовкни.
Мені треба йти.
Відпустіть. Мені треба йти. Прошу.
Я мушу йти. На мене чекають.
Відпустіть, прошу.
-Будь ласка. -Припини.
-Відпустіть. Будь ласка. -Не пручайся.
Пусти, сказала!
Тихо. Заспокойся.
-Відпустіть. -Добре. Чому ти плачеш?
Будь ласка. Я прошу. Ви не розумієте?
Я розумію. Це ти мене не розумієш.
Не розумієш, чому я тут? Дивись.
-Я хотів дати тобі ліки. -Не треба мені ліків.
Але ж...
Чорт.
ЛІКАР
Вони трохи почекали на вашу доньку, але мали виїжджати.
-То вона не поїхала до бухти? -Ні.
-Білявчику. -Так, пані?
-Ти бачив мою доньку? -Ні.
А вона не поїхала в бухту «Акваріум»?
Щось сталося?
Чому лікар тут? Він казав, що його не буде.
Так, він учора поїхав, а вранці повернувся.
Я теж не зрозумів.
Мамо.
Ти зняла наші гроші?
Де ти була?
Тобто? Ми їздили в бухту «Акваріум».
Твоя сумка тут.
Я від хвилювання забула її.
Сядь.
В бухті щось трапилося? У тебе занепокоєний вигляд.
Та ні. Я просто трохи втомилася.
Ти багато плавала, так?
Так.
-Я зателефоную і замовлю тобі їжу. -Та ні, я не голодна.
Я прийму душ і піду спати.
Приймеш душ там, куди ми їдемо.
У мене ще є справи в банку.
Ми маємо бути там.
Я забронювала човен до міста негайно.
Ми заночуємо там.
Вранці знімемо гроші
і повернемося в наш Райський Готель.
Ти слухаєш?
Залюбки, мамо.
Я спакую речі.
Будь ласка. Відпустіть мене.
Мамо!
Мамо?
Мамо, ти у вбиральні?
Мамо?
«Я йду в банк. Залишайся в кімнаті, Бембі».
-Притримайте човен. Я швидко. -Так, пані.
Я зрозумів, коли не побачив їх за сніданком.
Я знав, що щось не так. Їх не було за сніданком, за обідом, за вечерею.
А куди ж вони ділися? І не виселялися теж.
А виявляється, лікар був збоченцем.
Він і до персоналу залицявся.
Лікарю, це рецепція.
Як життя, люба рецепціє?
Пам'ятаєте маму й доньку?
Так, а що?
Дівчина знову захворіла на грип.
Вас запросили до них у номер.
Хто саме запросив, рецепціє?
Мама.
У неї якась термінова справа в місті. Вона дуже просила.
Знаю, колись ти залишиш мене саму, мамо. Як мама Бембі.
Але не сьогодні, прошу.
Прошу, поквапся.
ЛІКАР
Агов? Є хтось?
Це я, лікар.
Я чув, хтось тут хворий.
Так і є.
Де ж той хтось?
Тут.
Це ти.
Ти казав, що виїдеш на два дні.
Це була наживка.
Я чекав, що ти її ковтнеш.
Одразу ж і ковтнула.
-Тож мені пощастило. -Ні.
Не пощастило.
Я просто на мить припустила, що в раю може не бути змія.
Моя донька поплатилася.
О, твоя донька...
Від неї подих перехоплює.
Та з нею нічого не вийшло.
Може, з тобою...
Ну ж бо! Глибокий вдих!
Тужся!
Вітаю.
Це дівчинка.
Мамо?
Хто там?
Відчини, Бембі.
Мамо.
Бембі.
Тобі все вдалося в банку?
Вдалося, люба.
То ми тепер можемо їхати, коли захочемо?
Ага.
Мамо, я...
Я не хочу повертатися в Райський Готель.
І не треба.
Можемо поїхати деінде.
Так.
Настав час.
Бембі.
Твоя мама тут.
Твоя мама завжди поруч.
Я ніколи тебе не покину.
Ходімо, мамо.
Ходімо, Бембі.
Ми не бачили їх декілька днів.
А тоді якось двоє наших прибиральниць прибирали в номерах.
Побачили кров на вікні, кинулися туди.
Що тут сталося?
ОГЛЯД МІСЦЯ ЗЛОЧИНУ
ПОЛІЦІЯ
Вони знайшли лікаря на ліжку,
вкритого простирадлом.
Ви самі бачили.
Простирадла, номер, вікно...
Все червоне від крові.
Дивись.
Це вони?
Так, пане.
Переклад субтитрів: Тарас Малкович