Vi tager herfra i morgen.
Vi tager ud til øen, der ligger lige overfor.
Det er en græsk ø.
Skal vi bo der altid fra nu af?
Vi rejser verden rundt, Bambi.
Ligesom i gamle dage.
Jeg har savnet London.
Også Indien og Goa.
Det var gode tider.
Vi tager dertil igen.
Alt bliver godt igen.
Men har vi penge nok?
Vi hæver alle de penge, vi har.
Jeg talte med banken. De har pengene klar i morgen.
Og jeg har bestilt en båd.
Vender vi aldrig tilbage?
Hvem ved, Bambi. Måske.
Du smiler så sødt til mig, mor,
men jeg ved, du er bekymret for,
om noget vil gå galt.
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Vi fandt den taxa, de tog.
- Han kørte dem til lufthavnen. - Kom nu, sømmet i bund.
Ja, vi er ved lufthavnen. Vi tjekker overvågningen.
Så kan vi se, hvor de fløj hen.
Javel.
- Velkommen til. - Tak.
Følg mig. Alt det, I bad om, er klar.
Åbn døren. Kom.
Nu bliver dette sted til et minde.
Det føles, som om jeg allerede er på øen.
Blomsterne her er kun et minde.
Et kært minde om, at vi lægger en flugtplan.
Havde vi et bånd, ville jeg lære dig at lave en blomsterkrans.
Hvordan gør man, mor?
Min mormor lærte mig det.
Havde du en mormor?
Naturligvis.
Jeg elskede hende.
Alle børn har en, Bambi.
Jeg har ikke.
Jeg har ikke en.
Heller ingen far eller bedstefar.
Jeg har ikke haft andre end dig.
Se her. Hun gav mig den.
Lige før hun døde.
Havde hun levet længe, havde jeg boet hos hende.
Så havde mit liv været lykkeligere.
Her. Tag den på.
- Hvad? - Tag den på.
Det er din nu.
Er det rigtigt?
Jeg deler min mormor med dig, Bambi.
Nu har jeg også en mormor, mor.
Undskyld. Har De mon et hvidt bånd?
Undskyld. Jeg søger et hvidt bånd, men...
Mangler De noget?
Jeg kan hjælpe Dem.
Jeg søger et hvidt bånd.
Et hvidt bånd?
Jeg tror, vi har et.
Ja. Værsgo.
Hvad skal det bruges til?
Vi binder en blomsterkrans.
Er det rigtigt?
Blomsterne er smukke.
- Tak. - Selv tak.
Pigen lider vist af Stockholmsyndromet.
Moderen gjorde bandt hende ved at skræmme hende.
Jo mere bange hun er, desto mere binder pigen sig til hende.
Det var min første tanke.
Men sådan var det ikke.
Det er datteren.
Al frygten og al den flugt er blevet ren næring for hende.
Hun vokser ved at nære sig ved det.
Hun er med på alt, bare det kommer fra hendes mor.
Uden datteren ville moderen nok springe ud fra et tag eller sluge piller.
Det indså jeg først, da I stormede stedet, og jeg opdagede, hvem de var.
Sådan her, mor?
Du gør det, præcis som mormor viste mig det. Flot.
Hvad gør jeg så nu?
Sådan her.
Hvad siger du?
- Den er smuk. - Her. Tag den på.
Den er virkelig pæn.
- Jeg vil også lave en. - Gør bare det.
Okay.
Nu...
Vi bør finde et hjem, Bambi.
Du siger altid: "Jeg magter ikke et hjem.
Vi er hinandens hjem."
Måske er det på tide.
Mor er træt af at flygte.
Flygte for min skyld.
Da de rakte mig dig på hospitalet, var du bare så grim.
Dit ansigt var højrødt og helt rynket.
Du havde ingen hals.
Frygtede du, jeg blev grim?
Havde du så ikke elsket mig?
Det var første gang, jeg så en nyfødt.
På nært hold, altså.
Du sprang til mit bryst. Din tillid rystede mig.
Som var mit bryst din private næringskilde.
Jeg var i vildrede.
Du var helt uvant for mig. Noget, jeg aldrig havde set før.
Nu ved jeg, hvad du mente, mor.
Du ønskede mig ikke, vel?
Nej, det gjorde jeg ikke, Bambi.
Jeg tænkte: "Hvad gør jeg med hende?
Hun tror, mit bryst er hendes.
Snart kræver hun også min sjæl.
Så vil jeg altid være på flugt.
Uden hende var det måske unødvendigt."
Tænkte du sådan, mor?
Ja, det gjorde jeg, skat.
Så bragte de dig til spædbarnsafsnittet.
De gav dig et plastikarmbånd på.
Dit navn stod skrevet på det.
Så du ikke blev forbyttet.
Du var noget, der let kunne forbyttes.
Jeg anede ikke, hvem eller hvad du var.
Ville du forlade mig?
Jeg ville gå.
Den aften
ville jeg forlade dig og løbe min vej.
Du kendte mig alligevel ikke.
Jeg tænkte, jeg ville glemme dig.
At en fjern slægtning ville tage dig til sig.
Forlod du mig virkelig?
Jeg så dem ankomme i sorte biler.
De pårørende.
Jeg så dem stige ud, mens deres chauffører holdt døren.
Jeg så dem se på dig gennem vinduet.
Alene tanken om det gav mig kuldegysninger.
Du forlod mig altså ikke?
Du flygtede ikke?
Nej.
Jeg kunne ikke gå.
Jeg kunne ikke flygte.
"Hvordan kan jeg forlade dette lillebitte væsen?"
Lige der
forstod jeg, at vi to hørte sammen.
Jeg tænkte, vi kunne flygte sammen.
"Vi kan flygte sammen, men jeg kan ikke flygte fra hende.
Jeg kan ikke flygte
fra den grimme, højrøde, syv pund tunge klump.
Den forvandler sig til noget andet.
Noget, der vil elske mig.
Det vil elske mig højere end nogen anden.
Og omvendt.
Hun er min datter.
Hun er min baby."
Her er de optagelser, De bad om.
Vis mig det fra forpladsen og boardingområdet.
Kan De zoome ind der?
Hej, chef.
Vi fandt det fly, de tog. Vi ved omtrent, hvor de er henne.
Naturligvis, chef. Vi har underrettet det lokale politi.
Okay. De tjekker alle hotellerne.
Godt. Vi er på stedet om en times tid eller senest to.
Okay. Var der andet?
Fint.
- Vores fly letter om en time, chef. - Okay. Kom.
Tak, folkens.
Jeg stiller dem her.
Og lad os lægge dem her der.
Værelset ser godt ud.
Endnu et kært minde, vi kan tage med til øen.
Du glemte den her.
Jeg lagde den med vilje til side.
Som en gave til en.
Lad mig gætte.
Sikkerhedschefen.
Du kan lide hende.
- Værsgo. - Jeg er straks tilbage.
- Skynd dig. - Okay.
- Goddag. - Goddag.
Den er til Dem.
Hold da op.
Hvor er den smuk.
Tusind tak.
Jeg vil nyde at bære den, og jeg vil huske dig, når jeg gør.
Jeg vil også huske Dem.
Jeg vil savne Dem.
Søde ven. Du er så sød.
Bare rolig. I kan jo altid komme igen.
Det gør vi næppe.
Vi rejser for altid.
Hvad mener du?
Jeg mener...
Vi rejser.
Til udlandet?
Jeg må op igen nu.
Okay.
Er der noget, du vil sige?
Søde ven.
Pas på Dem selv.
Farvel.
Ja, jeg er fra politiet. Er du glad nu?
Jeg ville spørge til en gæst, hvis du kan tie stille lidt.
De svarer ikke. Jeg bliver vanvittig.
- Vi leder efter en mor og datter. - Kan De høre mig?
Jeg har sendt billederne på e-mail. Hvis De vil tjekke Deres gæsteliste...
- Tak. - Er De sikker?
Chef, vi har fundet dem.
Stille! Stilhed!
- Kan vi tale med sikkerhedschefen? - De får hende nu.
- Hvem er det? - Politiet. Mor og datter, værelse 103.
Jeg lytter.
Godaften, fru sikkerhedschef.
Vi ville høre, om to af Deres gæster stadig er der.
Af sikkerhedsårsager.
Min kollega viste mig lige billederne af dem.
Bor moderen og datteren på billedet på Deres hotel?
Ja, de bor på vores hotel.
Okay. Godt.
Kan jeg hjælpe Dem med noget?
Nej. Vi kommer. Forhold Dem roligt.
- Det er forstået. - Farvel.
Kom. Lad os komme afsted.
Afsted! Kom så, folkens. Ryk ud.
- Hvad er problemet? - De kommer for at se efter.
- Hvad sker der mon? - Det ved vi, når de kommer.
Lad os fortsætte arbejdet.
Knægt! Er bilerne klar?
Javel. De står klar.
Hvad venter vi på? Lad os fange Kniven.
- Kom så! - Hvad sker der?
Hvad mener du, mand?
Vi fanger jo bare mor og datter.
"Bare"? Hun har slagtet alle på sin vej.
Det skete kun, fordi hun blev undervurderet.
Og "vi" skal ikke noget. Du og din assistent bliver her.
Jeg tager afsted. Vi tager den herfra.
Kom så, folkens. Lad os rykke!
Ud til bilerne. Spild ikke tiden. Kom så!
Fuck det pis.
- Hvem er det? - Det er receptionen, frue.
Jeg lytter.
Politiet ringede lige
og tjekkede Deres oplysninger.
De vil vist tale med Dem.
Jeg ville bare fortælle Dem det.
- Tak. - Det var så lidt.
Bambi. Sover du, skat?
Ja, mor?
De kommer efter os.
Jeg tager taskerne, mor.
Jeg tjekker flugtvejen.
Hvordan ser det ud?
Vi kan godt komme væk, men vi må handle hurtigt.
Vi er klar om et øjeblik, mor. Næsten færdig.
Knægt, tag et par folk med og sikr bagsiden.
- Javel. - Kom.
Følg med mig om bagved.
- Godaften. - Værelse?
- Nummer 103. - Giv mig nøglen.
Giv ham hovednøglen!
- Ned på gulvet! - Ned med jer!
Ned med jer!
Afsøgt!
Hvad skal det sige?
Chef!
- Hvor fanden er de? - Chef.
- Ja? - Vinduet.
Fuck.
For helvede da også
Få folkene samlet.
Tjek gaderne. Vi går alt nøje igennem, okay?
De er forsvundet i den blå luft.
- Taxaen. - Hvad?
To personer kørte væk i en taxa.
Hvad glor I på mig for? Afsted!
- Hen til bilerne. Kom så! - Afsted!
Lad os afskære taxaen. Kom.
Der er den. Jeg kan se den.
Sømmet i bund, chef!
Alle enheder, mistænkte køretøj kører mod kysten
Afskær dem fra nord.
Drej til venstre. Det er en genvej, så vi kan afskære dem.
Hold ind til siden, taxachauffør! Hold ind til siden!
Sid stille!
Stop! Rør dig ikke!
Åbn døren.
Sid stille.
Flyt dig, knægt. Væk!
Hvor fanden er de, folkens?
Hvor er de?
- Hvad sker der? - Ingen anelse.
Hvad foregår her?
Ingenting.
Hvor fanden blev de af?
Hvorfor glor I på mig? Tilbage til hotellet. Afsted!
- Kør bare videre. - Kom nu, mand.
Jeg tror, moderen vidste, der kunne ske noget lige pludselig.
Hun vidste, De var efter hende. Hun kendte til razziaen.
De rejste nok bare efter aftensmaden.
Hvordan ved De det?
Mange års erfaring i jobbet.
Helt ærligt.
Selv pigen vidste, der samlede sig mørke skyer over dem.
De kunne vist skrive en hel bog om dem, frue.
Men én ting forstår jeg ikke.
Hvorfor blev De ikke mistænksom?
Eller gjorde du?
Hvad antyder De?
Tjekkede vi optagelserne?
De tjekker stadig dem fra hovedindgangen, chef.
Spol en halv time tilbage.
- Finder I noget? - Desværre ikke.
- Hvad med lufthavnen? - Optagelserne viser intet, chef.
I himlens navn! Busterminalen?
Jeg tjekkede to gange. Der er intet.
- Der er noget, jeg ikke forstår. - Hvad er det?
Lad os antage, at de stak af efter aftensmaden.
Hvorfor er de så ikke på optagelserne?
Hvad, hvis de slet ikke rejste?
- Vi er klar, mor. - Vi er klar, skat.
Det her bliver et kært minde, når vi er på øen.
Lad os tage til vores ø.
Vent lidt.
Kom. Vær forsigtig.
- Er alt okay? - Ja.
Vent lidt, skat.
Bambi...
Ja, mor?
Går vi ud på gaden, vil de uden tvivl fange os.
Det er jeg sikker på.
Hvad gør vi så?
Vi prøver noget andet.
Noget risikabelt.
Vi sætter os i lobbyen.
- I lobbyen? - Ja.
Jeg ved, det lyder vanvittigt, men tro mig, de vil ikke ane det.
Og gør de?
Skat, gaderne er en sand fælde. Jeg kan mærke det.
Lobbyen er afsides og mørk. Det er godt.
Hør her.
Vi kan gemme os derinde, til solen står op, okay?
Så tager vi en taxa, der kommer med gæster, og er frie fugle.
Aftale?
Hvad?
- Så siger vi det. - Sådan, skat. Kom med.
Knægt, tag et par folk med og sikr bagsiden.
Javel.
Godaften.
- Værelse? - Nummer 103.
- Giv mig nøglen. - Giv ham hovednøglen!
Der er virkelig mange, mor. Jeg er bange.
Stille.
Læg hovedet i mit skød, og prøv at sove.
Højlydte piger bliver straks bemærket.
Og højlydte, smukke piger bliver bemærket på lang afstand.
Hvad taler du om? Og hvad så? Gennemsøg hotellet fra kælder til kvist.
Led overalt på hotellet!
De er der måske stadig. Hvilken del fatter du ikke?
Jeg er på vej. Læg nu på.
Nå, folkens. Er der godt nyt?
- Ikke endnu, chef. - Ikke endnu.
- Hvor er lobbyen? - Den vej.
For himlens skyld.
Hvor skjulte de sig?
- Chef. - Chef.
De skal se det her, chef.
Optagelserne er to timer gamle.
Fra kameraet på gaden.
Han havde ret. De var her stadig.
Stop den lige der.
Smiler hun, chef?
Ja, hun gør.
Hun smiler.
Hun griner ad os. Hun skriger af grin over os.
Tekster af: Pia C. Hvid