Holnap elmegyünk innen.
Van ott szemben egy sziget, oda megyünk.
Az már Görögország.
És mostantól örökké ott fogunk élni?
Bejárjuk a világot, Bambi.
- Mint a régi szép időkben. - Hiányzik London.
És India, Goa is.
De jó is volt!
Visszamegyünk oda.
Minden újra rendben lesz.
Van erre elég pénzünk?
Felvesszük az összeset, ami van.
Beszéltem a bankkal. Holnapra előkészítik.
Intéztem hajót is.
Soha nem jövünk vissza?
Ki tudja, Bambi. Talán.
Olyan kedvesen mosolyogsz rám,
de érzem, hogy ideges vagy,
félsz, hogy valami rosszul sül el.
KI ELŐL MENEKÜLTÜNK?
Uram, megtaláltuk a taxit.
- A reptérre vitte őket. - Gyerünk! Taposs bele!
Igen, a reptéren vagyunk.
Igen. Megnézzük a kamerát.
Kiderítjük, melyik géppel mentek, és hova.
RENDŐRSÉG
Igen, uram.
- Isten hozta! - Üdv!
Jöjjenek! Mindent előkészítettünk.
Nyisd az ajtót! Gyerünk!
Ez a hely most emlékké válik, anya.
Mintha már a szigeten lennénk.
Ezek a virágok már csak emlékek.
Édes emlékek arról, ahogy a menekülést terveztük.
Ha lenne szalagunk,
megtanítanálak, hogy kell koszorút fonni.
Hogy kell, anya?
A nagymamám tanította.
Neked volt nagymamád?
Persze hogy volt.
Nagyon szerettem őt.
Mindenkinek van nagymamája.
Nekem nincs.
Sosem volt.
Se apám, sem nagypapám.
Soha nem volt senkim rajtad kívül.
Nézd! Ezt tőle kaptam.
A halála előtt adta.
Hozzáköltöztem volna, ha tovább él.
Akkor boldogabb életem lett volna.
Tessék. Vedd fel!
- Micsoda? - Vedd fel!
Most már a tiéd.
Tényleg?
Megosztom veled a nagymamámat, Bambi.
Most már nekem is van nagymamám, anya.
Elnézést! Van esetleg egy fehér szalagjuk?
Bocsánat! Egy fehér szalagot szerettem volna...
Mit szeretne?
Talán segíthetek.
Egy fehér szalagot.
Fehér szalag?
Van itt egy valahol.
Megvan. Tessék.
Mire kell a fehér szalag?
Koszorút fonunk a virágokból.
Tényleg?
Szépek azok a százszorszépek.
- Köszönöm szépen. - Szívesen.
A lánynak Stockholm-szindrómája lehet.
Az anya magához láncolta a félelemmel.
Minél jobban fél, annál jobban ragaszkodik hozzá.
Vagyis először ezt gondoltam.
Nem erről volt szó.
A lánnyal volt a baj.
A félelem, a menekülés olyan lett számára, mint az anyatej.
A lételeme, abból táplálkozik.
Bármit elfogad, ha az az anyjától jön.
Ha nincs a lánya,
az anya leugrott volna egy tetőről, vagy begyógyszerezte volna magát.
Ez akkor állt össze,
amikor önök megjelentek, és megtudtam, kik ők.
Így, anya?
Úgy csináltad, ahogy a nagyi mutatta. Ügyes.
És most? Hogyan tovább?
Így.
Mit szólsz?
- Nagyon szép lett. - Tessék. Tedd fel!
De szép lett!
- Csinálok egyet. - Csináld csak!
Rendben.
És most...
Kell nekünk egy otthon, Bambi.
Mindig azt mondod, hogy az nem neked való.
„Mi vagyunk egymás otthonai.”
Talán eljött az ideje.
Anya belefáradt a menekülésbe.
Hogy miattam menekülünk.
Amikor a kezembe adtak a kórházban,
annyira csúnya voltál!
Az arcod céklavörös volt, és csupa ránc.
Nyakad nem is volt.
Féltél, hogy csúnya leszek?
Akkor nem szeretnél?
Akkor láttam először újszülöttet.
Mármint közelről.
Rácuppantál a mellemre. Sokkolt a magabiztosságod.
Mintha a mellem a saját kutad lett volna.
Nem tudtam, mit tegyek.
Olyan szokatlan voltál! Azelőtt sosem láttam ilyet.
Most már tudom, mit akartál mondani, anya.
Nem akartál engem, ugye?
Nem. Nem akartalak, Bambi.
Azt gondoltam: „Mit kezdjek vele?
Azt hiszi, a mellem a tulajdona.
Hamarosan a lelkemet akarja majd.
És mindig menekülnöm kell majd miatta.
Ha nem lenne, talán nem kellene menekülnöm.”
Ezt gondoltad, anya?
Ezt gondoltam, kicsim.
Aztán átvittek a többi újszülötthöz.
Műanyag karkötőt adtak rád.
Arra írták a nevedet.
Nehogy elkeveredj.
Mert könnyen összekeverhető voltál.
Nem tudtam megmondani, ki vagy, mi vagy.
El akartál menni?
Igen.
Aznap éjjel
ott akartalak hagyni, és elfutni.
Gondoltam, amúgy sem ismersz.
Én is gyorsan elfelejtelek.
És majd magához vesz egy távoli rokon.
Tényleg otthagytál?
Fekete kocsikkal érkeztek.
A rokonok.
Néztem, ahogy a sofőrjeik ajtót nyitnak, és ők kiszállnak.
Néztem, ahogy az üvegen át néznek téged.
És a testem beleremegett, ahogy mindezt elképzeltem.
Szóval mégsem hagytál ott?
Nem menekültél el?
Nem.
Nem tudtam elmenni.
Nem bírtam elfutni.
Nem tudtam otthagyni azt a kis izét.
Akkor jöttem rá,
hogy mennyire hozzám tartozol.
Gondoltam, futhatunk együtt.
Azt mondtam: „Együtt elmenekülhetünk, de tőled nem menekülhetek.
Ettől a csúnya,
vörös, háromkilós izétől nem menekülhetek.
Majd átalakul valami mássá.
Valamivé, ami szeretni fog engem.
Jobban szeret majd, mint bárki más.
És én is őt.
Ő az én lányom.
Az én kicsikém.”
Itt a felvétel, amit kértek, hadnagy úr.
Megnyitnád azt, amin felszállnak a gépre?
Ráközelítene itt erre?
Uram!
Megtaláltuk a járatot. Nagyjából tudjuk azt is, hol vannak.
Hogyne, uram. Természetesen értesítettük a helyi őrsöt.
Az összes szállodát ellenőrzik.
Rendben. Egy-két óra múlva ott leszünk a területen.
Igen. Van egyéb parancsa?
Értettem.
- Egy óra múlva indul a gép, hadnagy. - Oké. Menjünk!
További jó munkát!
Ezt tegyük ide!
Ezt meg ide.
Szép lett a szoba.
Újabb emlék, amit magunkkal viszünk a szigetre.
Ezt elfelejtetted.
Azt direkt tettem félre.
Ajándék lesz valakinek.
Hadd találjam ki!
A biztonsági főnökasszonynak.
Megkedvelted őt.
- Tessék. - Mindjárt jövök.
- Siess! - Rendben.
- Jó napot! - Jó napot!
Ezt önnek hoztam.
Hűha!
De gyönyörű!
Nagyon szépen köszönöm.
Szívesen fogom viselni.
És mindig emlékezni fogok rád.
Én is önre.
Hiányozni fog.
Jaj, drágám!
Olyan édes vagy!
Ne aggódj! Majd jöttök máskor is, ugye?
Kétlem.
Örökre elmegyünk.
Hogyhogy örökre?
Úgy értem...
elmegyünk.
Külföldre mentek?
Vissza kell mennem.
Jól van.
Szeretnél mondani valamit?
Jaj, drágám!
Viszontlátásra!
Viszlát!
Igen, haver. A rendőrség. Most boldog vagy?
Egy vendégetekről kérdeznék, ha hagynál szóhoz jutni.
Nem veszik fel, mindjárt megőrülök.
- Egy anya-lánya párost keresünk. - Uram, hall engem?
Átküldtem e-mailben a fotókat.
Ha esetleg megnézné a vendéglistát...
- Köszönöm. - Ez biztos, uram?
Hadnagy úr, megvannak!
Csendet! Csend!
- Beszélhetnék a biztonsági igazgatóval? - Máris adom, hadnagy úr.
- Ki az? - A rendőrség. A 103-as lakóit keresik.
Hallgatom, hadnagy úr.
Jó estét, igazgató asszony!
Biztonsági okokból érdeklődnénk, hogy két vendégük
a hotelben tartózkodik-e.
A kollégám most mutatja a fényképüket.
A képen látható anya és lánya jelenleg a hotelben van?
Igen, itt szálltak meg.
Rendben. Remek.
Segíthetek bármi másban?
Nem. Odamegyünk. Maradjon nyugodt!
- Értettem, hadnagy. - Jó éjszakát!
Gyerünk, indulás!
Nyomás! Gyerünk, srácok! Menjünk!
- Mit akartak? - Idejönnek ellenőrizni őket.
- Vajon mi történt? - Majd kiderül, ha megjönnek.
Térjünk vissza a munkához!
- Hé, fiam! Készen állnak a kocsik? - Igen, uram. Ránk várnak.
Mire várunk? Kapjuk el a sniccerest!
- Menjünk! - Mi folyik itt, hadnagy?
- Hogyhogy mi folyik? - Csak egy anyát meg a lányát hozzuk be.
„Csak”, mi? A nő a fél országot lemészárolta.
Ez nem történt volna meg, ha nem becsülik alá.
És nem „behozzuk” őket. Ti itt maradtok.
Én megyek.
Innen átvesszük, oké?
Menjünk! Gyerünk, emberek! Menjünk!
A kocsikhoz! Ne totojázzatok! Gyerünk!
Menj te a jó édes...
- Ki az? - A recepcióról hívom, asszonyom.
Hallgatom.
Telefonált a rendőrség,
és ellenőrizték az adatait.
Azt hiszem, látni akarják.
Gondoltam, szólok a biztonság kedvéért.
- Köszönöm. - Szívesen.
Bambi! Alszol, kicsim?
Igen, anya?
Keresnek minket.
Hozom a táskákat, anya.
Megnézem a kijáratot.
Mi a helyzet?
Még ki tudunk jutni,
de sietnünk kell.
Mindjárt készen állunk, anya. Egy perc.
Figyelj! Pár emberrel biztosítsátok a hátsó részt!
- Oké. - Menjünk!
Ti gyertek hátra velem!
- Üdv! - Szobaszám?
- A 103-as. - Ide a kulcsot!
Kérem a mesterkulcsot.
- Le a földre! - A földre!
A földre!
Tiszta!
Hogyhogy tiszta?
Hadnagy!
- Hol a fenében vannak? - Uram!
- Igen? - Az ablak.
Bassza meg!
Ezt jól elcseszték!
Mindenki ide!
Fésüljétek át az utcákat! Minden zugot. Értettétek?
Mintha elrepültek volna.
Uram, a taxi.
Ketten elmentek egy taxiban.
Akkor meg mit bámultok? Nyomás!
- A kocsiba! Gyerünk! - Menjünk!
Be kell vágnunk a taxi elé.
TAXI
Ott van, hadnagy. Látom.
Gyorsabban, uram! Gázt neki!
Minden egységnek. A gyanúsított jármű a part felé tart.
Vágjatok elé északról!
Uram, balra! Balról eléjük tudunk kerülni.
Húzódjon le a taxival! Taxi, álljon félre!
Ne mozduljon!
Állj! Ne mozduljon!
Az ajtót!
Ne mozduljon!
Mozgás, kölyök! Félre!
Hol a francban vannak, srácok?
Hová tűntek?
- Mi történik? - Fogalmam sincs.
- Történt valami, uram? - Nem, semmi.
Hova a fenébe tűntek?
Mit bámulsz, fiam? Menjünk vissza a hotelbe! Gyerünk!
- Taxi, indulhat. - Menjen már!
Azt hiszem, az anya tudta, hogy bármikor történhet valami.
Hogy a nyomában vannak, és bármikor lecsaphatnak rá.
Talán már vacsora után leléptek.
Erre hogy jött rá?
Évek óta ez a munkám.
Érti.
Még a lány is tudta, hogy sötét felhők gyülekeznek.
Úgy látom, egy egész könyvet tudna írni róluk.
De egyvalamit nem értek.
Hogyhogy nem fogott gyanút?
Vagy gyanút fogott?
Ezzel mire céloz?
És a felvételek?
Még mindig elemzik a bejárati kamera anyagát.
Menj vissza fél órával!
- Van valami? - Sajnos semmi.
És a repterek?
A reptéri felvételeken nem látták őket.
A francba, megőrülök!
A pályaudvar?
Kétszer is megnéztem, uram. Semmi.
- Uram, egy dolgot nem értek. - Igen? Mit?
Tegyük fel, hogy vacsora után leléptek!
Akkor miért nincsenek a felvételeken?
Mi van, ha el sem mentek?
- Készen állunk, anya. - Készen, kicsim.
A szigeten ez már csak kedves emlék lesz.
Menjünk a szigetünkre!
Várj!
Gyere! Óvatosan!
- Jók vagyunk? - Igen.
Kicsim, várj!
Bambi...
Igen, anya?
Ha kimegyünk az utcára, levadásznak minket.
Nincs kiút. Érzem.
Akkor mi lesz?
Megpróbálunk valami mást.
De az kockázatos.
Leülünk a hallban.
- A hallban? - Igen.
Tudom, hogy őrültségnek hangzik,
de hidd el, eszükbe sem jutna!
És ha mégis?
Kicsim, az utcán csapda vár. Anyád kiszagolja az ilyet.
De a hall üres és sötét. És ez jól jön nekünk.
Figyelj!
Leülünk, elbújunk, és megvárjuk a napkeltét, jó?
Aztán beszállunk egy vendéggel érkező taxiba,
és már itt sem vagyunk.
Rendben?
- Ahogy szeretnéd. - Ez a beszéd! Gyere velem!
Pár emberrel biztosítsátok a hátsó részt!
Igen, uram.
Üdv!
- Szobaszám? - A 103-as.
- Ide a kulcsot! - A mesterkulcsot.
Olyan sokan vannak, anya! Félek.
Tedd az ölembe a fejed, és próbálj aludni!
A hangos kislányokat azonnal észreveszik.
A szép és hangos kislányokat messziről kiszúrják.
Miről beszélsz, haver? Kit érdekel? Nézzétek át a hotel minden zugát!
Centiről centire!
Lehet, hogy még ott vannak. Mit nem értesz ezen?
Úton vagyok. Most leteszem.
Emberek! Van valami jó hír?
- Még semmi, hadnagy. - Nincs semmi.
- Merre van a hall? - Erre.
Te jó ég!
Hol bujkálnak?
- Uram! - Uram!
Uram, ezt látnia kell.
A felvétel két órája készült.
Az utcai kamera vette fel.
Igaza volt. Itt voltak.
Állítsd meg ott!
Uram, ez tényleg mosolyog?
Igen.
Mosolyog.
Kiröhög minket.
A pofánkba röhög.
A feliratot fordította: Büki Gabriella