Vi drar herfra i morgen.
Vi skal til øya rett over her.
Det er en gresk øy.
Skal vi bo der fra nå av?
Vi skal reise verden rundt, Bambi.
Akkurat som før.
Jeg har savnet London.
India og Goa også.
Det var tider, det.
Vi skal dit igjen.
Alt vil ordne seg.
Har vi nok penger?
Vi skal ta ut alt vi har.
Jeg snakket med banken. De gjør det klart i morgen.
Jeg har ordnet båt.
Skal vi aldri tilbake?
Hvem vet, Bambi? Kanskje.
Du smiler til meg, mor,
men jeg ser at du er engstelig for at noe skal gå galt.
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Vi fant drosjen de tok.
- Han kjørte dem til flyplaasen. - Kom igjen, bånn gass.
Ja, vi er på flyplassen.
Ja, vi skal se på opptakene.
Vi skal bekrefte hvilket fly de tok.
Ja, skal bli.
- Velkommen. - Takk.
Følg meg. Alt er klart.
Ta døren. Kom igjen.
Dette stedet blir et minne, mor.
Jeg føler at jeg allerede er på øya.
Disse blomstene er bare et minne.
Et koselig minne der vi lager en fluktplan.
Om vi hadde en sløyfe, hadde jeg lært deg å lage blomsterkrone.
Hvordan gjør man det?
Bestemor lærte meg det.
Hadde du en bestemor?
Selvfølgelig.
Jeg var glad i henne.
Alle barn har en, Bambi.
Ikke jeg.
Jeg har aldri hatt en.
Ikke en far eller en bestefar heller.
Jeg har bare deg.
Se. Hun ga den til meg.
Like før hun gikk bort.
Jeg hadde flyttet inn hos henne om hun levde lenge.
Da hadde jeg hatt et lykkeligere liv.
Her. Ta den på.
- Hva? - Ta den på.
Den er din nå.
- Er det sant? - Ja.
Jeg deler min bestemor med deg, Bambi.
Jeg har også en bestemor nå, mamma.
Unnskyld meg. Har dere en hvit sløyfe?
Unnskyld, jeg ser etter en hvit sløyfe, men...
Trenger du noe?
- Jeg kan hjelpe deg. - Jeg trenger en hvit sløyfe.
En hvit sløyfe?
Jeg tror vi har en.
Ja. Her.
Hvorfor trenger du den?
Vi skal lage blomsterkrone.
Sier du det?
Så vakre prestekrager.
- Takk. - Bare hyggelig.
Jeg tror jenta har Stockholmsyndrom.
Moren har gjort henne avhengig av seg.
Jo reddere hun blir, jo mer blir hun knyttet til henne.
Det var det jeg trodde først.
Men det var ikke sånn.
Det er datteren.
All frykten, all flukten har blitt som brystmelk for henne.
Hun vokser ved å ta det inn.
Hun synes alt er greit så lenge det kommer fra moren.
Uten datteren
så hadde moren bare hoppet av et tak eller tatt masse piller.
Jeg skjønte det da dere raidet hotellet og jeg fant ut hvem de var.
Sånn, mamma?
Du gjorde det som bestemor viste meg. Bra.
Så, hva nå?
Sånn.
Hva synes du?
- Den er vakker. - Her. Ta den på.
Den er så fin.
- Jeg vil lage en. - Vær så god.
Greit.
Nå...
Vi trenger et hjem.
Du sier alltid at hjem ikke er bra for deg.
"Vi er hverandres hjem."
Kanskje det er på tide.
Mor er lei av å flykte.
Å flykte for min skyld.
Da de ga deg til meg på sykehuset, så var du så stygg.
Ansiktet var blodrødt og skrukkete.
Du hadde ikke hals.
Var du redd jeg ville bli stygg?
Ville du ikke elske meg da?
Det var første gang jeg hadde sett en baby.
På nært hold, mener jeg.
Du hoppet på brystet mitt. Tilliten din sjokkerte meg.
Som om brystet mitt var din private fontene.
Jeg ante ikke mine arme råd.
Du var noe jeg ikke var vant til. Noe jeg aldri hadde sett før.
Nå vet jeg hva du mente, mor.
Du ville ikke ha meg.
Nei. Jeg ville ikke det, Bambi.
Jeg tenkte: "Hva skal jeg gjøre nå?
Hun tror mitt bryst er hennes.
Snart krever hun sjelen min også.
Og jeg må alltid være på rømmen.
Var det ikke for henne, hadde jeg kanskje sluppet."
Var det det du tenkte, mor?
Det var det jeg tenkte, vennen.
Så tok de deg med til barnerommet.
De ga deg et plastarmbånd.
Navnet ditt sto på det.
Så de ikke skulle blande deg.
Du var noe som de kunne blande.
Jeg så ikke hvem du var eller hva du var.
Ville du dra?
Ja.
Den kvelden
så ville jeg bare løpe fra deg.
Jeg tenkte at du ikke kjente meg uansett.
At jeg bare ville glemme deg.
At en fjern slektning ville komme og ta deg.
Forlot du meg virkelig?
De kom i sine sorte biler.
Slektningene.
Jeg så dem komme ut, med sjåførene som holdt dørene.
Jeg så dem se på deg gjennom vinduet.
Å se det for meg gjør meg dårlig.
Så du forlot meg ikke?
Du løpte ikke?
Nei.
Jeg kunne ikke dra.
Jeg kunne ikke flykte.
Jeg tenkte: "Hvordan kan jeg bare forlate denne lille greia?"
Der og da
skjønte jeg at du tilhørte meg.
Vi kunne flykte sammen.
"Vi kan flykte sammen, men jeg kan ikke flykte fra henne.
Jeg kan aldri flykte
fra denne stygge, blodrøde, tre kilo tunge klumpen.
Den vil forvandle seg til noe annet.
Noe som vil elske meg.
Det vil elske meg mer enn noen andre.
Og jeg, det.
Hun er datteren min.
Hun er barnet mitt."
Her er opptakene du ba om.
Kan du ta frem flybanen og boardingen?
Kan du zoome inn der?
Hei. Vi fant flighten. Vi vet omtrent hvor de er.
Selvsagt sa vi ifra til den lokale politiavdelingen.
Ok. De sjekker alle hotell.
Greit. Vi er i området om et par timer.
Ok. Noe mer?
Greit.
- Flyet går om en time. - Greit, la oss dra.
Takk, folkens.
Jeg legger disse her.
Og jeg liker disse her.
Rommet er fint.
Enda et koselig minne som vi tar med til øya i morgen.
Du glemte denne.
Jeg satte den til side her.
Som en gave til noen.
La meg gjette.
Sikkerhetssjefen.
Du liker henne.
- Her. - Straks tilbake.
- Fort deg. - Greit.
- Hallo. - Hallo.
Denne er til deg.
Å, jøss. Den er nydelig.
Tusen takk.
Jeg gleder meg til å gå med den og tenke på deg hver gang.
Jeg vil tenke på deg også. Jeg vil savne deg.
Å, kjære.
Du er så søt.
Ta det med ro. Du kan alltids komme igjen.
Jeg tviler på det. Vi drar for godt.
Hva mener du?
Jeg mener...
Vi drar.
Til utlandet?
Jeg burde gå.
Greit.
Tenker du på noe?
Å, kjære.
Ta vare på deg selv.
Farvel.
Ja, mann. Jeg er politiet. Er du fornøyd nå?
Jeg vil spørre om en gjest om du bare slutter å prate.
De tar den ikke. Jeg blir gal.
- Vi ser etter en mor og en datter. - Hører du meg?
Jeg sendte deg bildene.
Om du kan sjekke gjestelisten...
- Takk. - Er du sikker?
Vi har et treff.
Stille!
- Kan vi prate med sikkerhetssjefen? - Jeg gir henne telefonen.
- Hvem er det? - Politiet. Moren og datteren i 103.
Jeg lytter.
God kveld, sjef.
Vi vil bekrefte om to av dine gjester fortsatt er der.
Det er et sikkerhetsproblem.
Kollegaen din viste meg bilder av dem.
Er moren og datteren på hotellet ditt?
Ja, de bor her.
Ok. Greit.
Kan jeg hjelpe deg?
Nei. Vi kommer. Behold roen.
- Forstått. -God kveld.
Kom, vi går.
Kom igjen, folkens!
- Hva er problemet? - De vi komme og sjekke.
- Lurer på hva som er galt. - Det vet vi når de kommer.
Fortsett å jobbe, du.
Hei! Er bilene klare?
Ja. De venter.
Hva venter vi på? Vi tar Snitteren.
- Kom! - Hva er det?
Hva mener du?
Det er bare en mor og en datter.
"Bare"? Hun har slaktet seg gjennom landet.
Bare fordi hun blir undervurdert.
Og "vi" skal ikke hente inn noen. Dere skal bli.
Jeg drar.
Vi tar oss av resten.
Kom igjen, folkens. Vi drar!
Vi går til bilene. Ikke sløs bort tid.
Faen ta dette.
- Hvem er det? -Resepsjonen.
Jeg lytter.
Politiet ringte
og sjekket informasjonen deres.
Jeg tror de vil prate med dere.
Jeg ville bare si ifra til deg.
- Takk. -Bare hyggelig.
Bambi. Sover du, vennen?
Ja, mor?
De kommer etter oss.
Jeg har veskene, mor.
Jeg sjekker utgangen.
Hvordan ser det ut?
Vi kan klare det, men vi må være raske.
Vi er klare straks, mor.
Hør etter. Ta noen menn og sikre baksiden.
- Ja. - Kom igjen.
Dere blir med meg.
- God kveld. - Rom?
- Rom 103. - Gi meg nøkkelen.
Gi ham universalnøkkelen.
- Ned på gulvet! - Ned!
Ned!
Klart!
Hva mener du?
Sir!
- Hvor faen er de? - Sir.
- Ja? - Vinduet.
Faen.
Til helvete med dette.
Samle alle.
Sjekk gatene. Vi leter overalt.
Som om de forsvant i løse luften.
- Drosjen. - Hva?
To folk dro i drosje nå.
Hva stirrer du på meg for? Kom!
- Til bilene. Kom igjen! - Kom igjen!
Vi tar igjen drosjen.
Der er den, jeg ser den.
Klampen i bånn!
Alle enheter, de mistenkte er på vei mot kysten.
Stopp dem på nordsiden.
Ta til venstre, det er en snarvei. Vi stopper dem.
Stopp, drosjesjåfør! Stopp!
Ikke rør deg!
Stopp! Ikke rør deg!
Åpne døren.
Ikke rør deg.
Flytt deg, gutt!
Hvor er de?
Hvor ble de av?
- Hva skjer? - Jeg aner ikke.
Hva skjer?
Ingenting.
Hvor i huleste ble de av?
Hvorfor stirrer dere på meg? Vi drar tilbake til hotellet.
- Bare stikk. - Kom igjen.
Moren visste at noe kunne skje når som helst.
Hun visste at dere var ute etter henne.
De må ha dratt etter middag.
Hvordan vet du det?
Jeg har jobbet med dette i årevis.
Tro meg.
Selv jenta visste at mørke skyer lå over dem.
Det høres ut som du kunne skrevet bok om dem.
Men noe forvirrer meg.
Hvorfor vekket ikke noe mistanke hos deg?
- Eller gjorde det det? - Hva hinter du til?
Sjekket vi opptakene?
De sjekker fortsatt det over hotellinngangen.
Gå tilbake en halvtime.
- Noe? - Nei, dessverre.
Hva med flyplassen?
Ingenting på opptakene.
For guds skyld.
Terminalen?
Jeg sjekket to ganger. Ingenting.
- Det er noe jeg ikke forstår. - Hva da?
La oss anta at de dro etter middag.
Hvorfor er de ikke på opptakene da?
Hva om de aldri dro?
- Vi er klare, mor. - Vi er klare, vennen.
Dette blir et koselig minne når vi er på øya.
La oss dra til øya.
Vent.
Kom. Forsiktig.
- Går det bra? - Ja.
Vent, vennen.
Bambi...
Ja, mor?
Om vi går ut på gata, så finner de oss.
Jeg lukter det.
Hva gjør vi?
Vi prøver noe annet.
Noe risikabelt.
Vi sitter i lobbyen.
- Lobbyen? - Ja.
Jeg vet det høres vanvittig ut,
men tro meg, de vil ikke ane noe.
- Hva om de gjør det? - Gata er en felle, vennen.
Moren din lukter det.
Men lobbyen er mørk og adskilt. Det er bra.
Hør.
Vi gjemmer oss der frem til soloppgang.
Så tar vi en drosje
og flyr vekk som fugler. Avtale?
Hva?
- Hva enn du sier. - Flink jente. Kom.
Hør etter. Ta noen karer og sikre baksiden.
Skal bli.
God kveld.
- Rom? - Rom 103.
- Gi meg nøkkelen. - Universalnøkkelen.
Det er så mange av dem. Jeg er redd.
Hysj.
Legg hodet på fanget mitt og prøv å sove.
Høylytte jenter blir lagt merke til.
Og vakre jenter blir sett langt unna fra.
Hva snakker du om? Hvem bryr seg? Saumfar hotellet.
Se i alle kroker!
De kan fortsatt være der, sier jeg!
Jeg er på vei. Legg på.
Noe godt nytt, folkens?
- Ingenting ennå. - Ikke ennå.
- Hvor er lobbyen? - Denne veien.
For guds skyld.
Hvor gjemmer de seg?
- Sir. - Sir.
Du må se dette.
Opptakene fra to timer siden. Kameraet mot gata.
Han hadde rett. De var her.
Sett på pause.
Smiler hun?
Ja.
Hun smiler.
Hun ler av oss.
Hun ler av oss, ja.
Tekst: Ekaterina Pliassova