Vi går inn og tar ut pengene så rolig vi kan.
Kom igjen.
Ja.
God morgen.
Du ser engelen med brillene der?
Engelen med brillene? Veldig godt valg, mor.
Kom.
Takk.
God morgen.
Kan jeg hjelpe dere? Slå dere ned.
Vi ringte i går.
Vi vil ta ut alle pengene fra sparekontoen.
- Alle pengene? - Ja.
Greit. Skal vi se.
Wow. Det er ganske mye.
Jeg spør kollegaen min om pengene er klare.
De er klare.
Er du sikker på at du vil ta ut alt?
Ja, takk.
Greit. Jeg kommer straks.
Dere kan gå på sjefens kontor mens jeg ordner transaksjonen.
Hvorfor det?
Du må skrive under på det.
På sjefens kontor?
Ja. Hun vil snakke med deg konkret.
Da skriver vi under. Kom, vennen.
AVDELINGSSJEF
Kom inn.
Så sa han: "Jeg hadde pratet med henne om hun ringte."
Jeg sa det. Det er moro der.
Jeg vet nå ikke det, men dere må bli med en gang.
Jeg er med, men dere betaler.
- Hva? -Å, du.
Unnskyld? Kan jeg hjelpe dere?
Beklager forstyrrelsen.
Vi kan vente utenfor til dere har pratet ferdig.
Du kan prosessere transaksjonen når du vil.
Vel...
Vi vil ta ut pengene våre. De sa vi måtte skrive under.
Var det dere, ja?
Jeg ville snakke med deg.
Hvorfor?
Jeg lurte bare på
hvem som hadde tatt ut så mye penger før fristen.
- Er vi riktig type folk? - Unnskyld?
Så du finner på prosedyrer av nysgjerrighet?
Selvfølgelig ikke.
Dere vil miste masse renter. Det er for deres skyld.
- Det ville vært synd. - Jeg tror ikke det.
Du gjør dette for å beholde pengene.
Jeg liker ikke holdningen din.
Gi meg papirene.
Så kan du drikke blodkaffe med blodsøstrene.
Hva?
Vi burde gå.
Greit. Jeg ringer deg. Vi ses.
- Ok. Vi ses. - Vi ses.
Det er jeg som avgjør om du får pengene.
Bare så det er sagt.
Frue.
Jeg er nysgjerrig.
Tar du en slurk med blod hver morgen når du står opp?
Kom, Bambi.
Vi går til en annen avdeling,
Frue!
Frue, la oss bare gi deg pengene.
Du har rett. Det er dine penger.
Du må ha misforstått.
Vær så snill.
- Greit. - Gjør klar dokumentene og pengene.
Ikke la damen vente.
Vi tar litt kaffe på kontoret.
Helst ikke.
Greit. Jeg skal gjøre alt klart.
Men bare sett deg.
Det tar bare et øyeblikk.
Ring politiet.
- Det er moren og datteren. - Hva?
Ring politiet. Hotellmorderen er her.
Steng alt. Det er krise. Oppfør deg naturlig.
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Det står i anmeldelsen at de er i banken.
Greit. Send oss posisjonen.
Greit. Ok.
Fort.
Vi tar dem nå.
Hvor er politiet?
De er på vei.
Bra.
Nesten ferdig.
Åpne døren, takk.
Åpne døren. Moren min er der inne.
Kan du åpne døren? Åpne!
Hører du meg ikke? Åpne. Mamma er der.
- Ingen politi. Hva gjør vi? - Jeg kan ikke la henne vente mer.
Jeg prøver å stoppe henne.
Vær forsiktig.
Pengene er klare. Dere kan ta dem og dra.
Frøken sjef?
Frøken sjef, går det bra?
Frøken sjef!
Åpne døren! Åpne!
Hva gjør hun?
Hun driver med noe.
Åpne døren!
Sikre området.
Åpne døren.
- Bambi. - Mor!
Å, vennen.
- La oss dra til øya. - Ja, mor.
- Båten kommer om 15 minutter. - Vi rekker det.
Denne veien. Gå fort, men ikke løp.
Greit.
Vi ristet dem av oss.
Jeg ser dem ikke, mor.
Fordi vi klarte det, vennen.
- Ser du kaia? - Ja.
Det er der båten vår er.
Hei!
- Løp! - Stopp! Slutt å løpe!
- Mamma? - Løp.
- Hva skjer, mamma? - Vent. Rolig.
Hold deg nær.
Unnskyld meg.
Løp, vennen.
Vi er i hælene på de mistenkte.
De løper ned mot sentrum.
Forstått. Vi er etter dem.
Stopp! Politi! Stopp!
- Stopp! - Stopp!
Løp!
Bambi, la oss vise dem hvor flinke vi er til å svømme.
- Jeg vet hva du mener. - Stopp!
- Utmerket idé. - Ikke rør dere!
Gjør plass, folkens!
Kan jeg få vann?
Ja, frøken.
Takk.
Vi er på øya vår.
Vi rakk akkurat båten.
Jeg går opp denne åsen hver dag
for å se på blomsterhagen rett over.
Det skulle være et koselig minne.
Jeg skulle ønske vi skrev under på de dokumentene uten problemer.
Jeg skulle ønske vi aldri møtte den banksjefen.
Kanskje i et parallelt univers
fins det en Bambi og en mor som beundrer blomstrene i fred.
Men det er ikke oss.
I alle mulige virkeligheter
er vi Bambi og moren som rotet det til.
Selvsagt kan jeg gi dere hennes virkelige navn.
Selv om jeg skammer meg over det, er jeg i slekt med henne.
Jeg ga dere navnet hennes da jeg møtte på henne.
Ja, det gjorde du.
Kan du gi oss mer informasjon?
Bare spør.
Jeg skal fortelle alt om den fæle kvinnen
og alle drapene hun begikk.
God morgen, mor.
Det er helt utrolig vær.
God morgen.
Skal jeg tappe i badekaret?
Så kan vi spise frokost sammen.
Jeg blir på rommet.
Mamma, du har ikke dusjet på flere dager.
Du går ikke ut. Når vil tungt hjerte-dagene ta slutt?
Det er ikke det. Det er treffe veggen-følelsen.
Det er mye verre.
Om jeg dusjer, grer håret og pusser tennene,
så er det bra for meg.
Kanskje jeg vil føle meg bra.
- Det er jo fint. - Nei. Jeg burde føle meg elendig.
Jeg burde føle meg knust.
Jeg ødela alt.
Fordi du var uforsiktig.
Ja.
Fordi du solgte arven for tidlig.
Ja. Jeg gjorde oss blakke.
Se her.
Dette er alt vi har. Det blir mindre og mindre.
Vi har ikke mer penger igjen.
Vi solgte ringen til mor så fort vi ankom øya.
Kom igjen, vennen. Ta av ringen.
Dama?
Hva er dette?
Er det alt?
Hva forventet du?
Det er god verdi.
Kom, vennen.
Ikke flere tomter å selge, ikke mer penger å ta ut.
Jeg har aldri jobbet.
Hva gjør vi?
Hvordan skal vi klare oss?
Din treffe veggen-følelse skremmer meg masse, mor.
Vet du hva?
Jeg lytter.
Om jeg presser meg selv helt ned til bunnen,
om jeg treffer den innerste slutten, som en desperat og grådig dykker...
Ja?
Da har jeg en løsning når jeg kommer opp.
Om jeg kan svømme opp uten å bli dårlig først.
Det høres utspekulert ut, mor.
- La meg være nå. - Nei. Ikke be meg om å gjøre det.
Dette er din feil, Isdronning.
Man klarer seg ikke uten å jobbe. Da blir man fattig.
Noen ganger lurer jeg...
Døde moren min faktisk?
Skjønner du?
Forestilte jeg meg det bare for å overleve?
Hun må ha sendt folk etter meg
så hun kan dukke opp når jeg tror at jeg er fri fra henne.
For å drukne meg i terror.
Men nei.
Så tenker jeg
at vi ikke kunne brukt pengene hennes om hun var i live.
Vi kunne ikke brukt et øre.
Vi kunne ikke ha solgt eiendommen.
Skal vi ta en lur?
Greit.
La oss ta en lur.
Hun vil aldri holde det barnet. Det skal forsvinne etter fødselen.
Om hun motstår, kan hun forsvinne også. Jeg ødelegger henne også.
Vi kan ikke dra det så langt.
Hva mener du?
Hun er en skam.
Se på oss.
Ja, du har rett om det med barnet.
Det er ikke vårt blod.
Men hun er det.
Jeg kan ikke miste henne.
Alle spurte det samme i begravelsen.
Hvordan kunne bilbremser som var regelmessig vedlikeholdt
bare svikte?
Alle visste svaret.
Det var den fæle kvinnen.
Noen så henne snike seg inn i garasjen kvelden før,
men de skjønte ikke at hun prøvde å drepe dem.
Du lever.
Selvfølgelig. Jeg lå i skjul.
Jeg forfalsket dødsfallet. For å straffe deg.
Vil du aldri tilgi meg, mor?
Vil du aldri elske meg?
Vil du aldri sette pris på din datter slik kråkene gjør det?
Du skal straffes.
Snart.
Du var straffen min.
Mamma?
Går det bra?
Er det noe galt? Du kan si det til meg.
Skal vi gå ut? La oss få litt luft.
Det føles bra, ikke sant?
Å se deg sånn skremte meg.
Du snakket med deg selv.
Jeg trodde jeg så min mor.
Jeg trodde hun var på hotellet.
Det var bare i hodet mitt.
Denne treffe veggen-følelsen er verre enn tungt hjerte-dagene.
Jeg sa det, vennen.
Det blir slutten for oss om vi ikke stopper det.
Det virker sånn.
Du må gjøre noe. Du må få oss ut herfra.
- Bambi, dette stedet... - Ellers vil det ikke ende godt.
Bambi, dette stedet!
Mamma hadde en slik tomt.
- Hun beholdt den. Jeg husker det nå. - Er det sant?
Jeg husket det da jeg så dette stedet.
Hvor er det, da?
Et veldig folksomt turiststed. Massevis av land.
Er det verdt mye?
La meg si det sånn: Vi vil ikke ha pengeproblemer i flere år.
Ser du, mamma? Du reddet oss igjen.
Du fant en utvei.
Vi selger den tomta. Vi drar tilbake til Tyrkia.
Men politiet er etter oss.
Vi har vært her i to måneder. De har glemt det.
Jeg tviler på det.
Hva sier magefølelsen? Den har alltid rett.
Den sier at det er veldig risikabelt. Den vil ikke dra.
Men hva tror du? Har vi et valg?
Vi dro rett tilbake på rommet.
Vi ringte alle eiendomsmeglere i regionen.
Det er nær klippene.
Ja, jeg husker stedet. Det er vakkert der.
Vi vil selge det så snart som mulig.
Tror du vi finner kjøpere?
Hvor snart?
Så snart som mulig.
Jeg regner med det. Kanskje ikke umiddelbart, men...
Jeg ringer om jeg finner en kjøper.
Bare gi meg nummeret ditt.
Mor var på telefonen til sent på kvelden.
Alle sa nei når hun sa at det hastet.
Hallo?
Jeg kobler deg til nummeret du ville ringe.
Hold linjen.
Hallo?
Hei. Jeg ringer angående eiendommen.
Hvor har du vært?
Du ga meg ikke nummeret ditt. Jeg har en kjøper.
Virkelig?
Ja. De ga meg fullmakt, til og med.
Vi ordner resten, så du slipper å gjøre noe.
De vil bygge en villa der.
Ok. Jeg kommer straks.
Greit. Jeg ser frem til det. La oss gjøre det.
Du hørte ham, Bambi. Vi skal tilbake til Tyrkia.
Moren var selve definisjonen av en lady.
"Hva enn som skjer mellom oss, blir mellom oss" var hennes mantra.
- Velkommen. - Takk.
Denne veien.
Faren var en ærverdig mann.
God kroppsbygning.
Som en statue.
Men så klart
var sjarmen hans ikke å finne
på begravelsen.
Vent. Døde ikke faren i ulykken?
Det gjorde han ikke.
Bare moren og sjåføren.
- Vær så god. - Takk.
Hallo.
Gratulerer.
Du kjøper et fantastisk stykke land.
Alt er klart, forresten.
Jeg har snakket med selgeren. Hun kommer også.
Godt å høre.
Tekst: Ekaterina Pliassova