Nu går vi lugnt in och tar ut våra pengar.
- Nu gör vi det. - Ja.
God morgon.
Ser du Glasögonängeln längst ner?
Glasögonängeln? Mycket bra val, mamma.
Kom.
Tack ska ni ha.
God morgon.
Hur kan jag hjälpa er?
Sätt er.
Vi ringde i går.
Vi vill ta ut pengarna från vårt tidsbundna sparande.
- Alltihop? - Ja.
Okej, då ska vi se.
Oj, det var inte lite.
Jag ska höra med min kollega om det går.
Det ska gå, frun.
-Är ni säker på att ni vill ta ut allt? - Ja, tack.
Då ska jag ordna det.
Ni kan gå in till chefen medan jag ordnar med överföringen.
- Varför då? - Ni måste skriva under.
Hos chefen?
Ja, hon bad uttryckligen om att få träffa er.
Då går vi och skriver under, då. Kom, vännen.
BANKCHEF
Kom in.
Då sa han: "Jag kan prata med henne om hon ringer."
Det är jätteroligt där, som sagt.
Så roligt är det inte, men du måste följa med nån gång.
Absolut, men då får ni betala.
- Va? - Du, alltså!
Ursäkta? Kan jag hjälpa er?
Ursäkta att vi stör.
Vi kan vänta utanför tills ni har pratat klart.
Och gör vår överföring när ni har lust.
Jo...
Vi vill ta ut våra pengar, och fick höra att vi måste skriva på.
Jaså, det är ni.
Jag ville träffa er.
Varför det?
Jag ville bara veta vem som tar ut så mycket pengar i förtid.
- Passar vi in? - Ursäkta?
Gör ni sånt här av ren nyfikenhet?
Givetvis inte, frun.
Ni förlorar mycket på det, så det är för er skull.
- Det vore ju synd. - Det tror jag inte på.
Ni gör så här för att få behålla pengarna.
Jag gillar inte er attityd.
Ge mig pappren, bara.
Så kan ni dricka ert blodskaffe med era blodssystrar.
Vi ska nog gå.
Visst, jag ringer. Vi hörs.
- Vi ses. - Det gör vi.
Jag har rätt att neka er uttaget. Bara så att ni vet.
Frun...
Jag är så nyfiken.
Tar ni en klunk blod varje morgon när ni vaknar?
Kom, Bambi.
Vi går nån annanstans.
Frun!
Vi vill ge er era pengar.
Ni har rätt, de är ju era.
Jag tror att ni missförstod mig.
Får vi det?
- Låt gå. - Då tar vi fram pappren och pengarna.
De ska inte behöva vänta.
Kom in på mitt kontor och ta en kaffe.
- Nej tack. Jag vill bara... - Jag förstår. Jag gör i ordning allt.
Sätt er.
Det går fort. Jag kommer strax.
- Ring polisen. Det är mamman och dottern. - Va?
Ring polisen. Det är hotellmördaren.
Lås dörren, det är en nödsituation.
Var som vanligt.
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Enligt larmet är de på banken.
Okej, skicka adressen.
Okej, bra.
Gasa på.
Nu tar vi dem.
- Var är polisen? - Jag ringde, de är på väg.
Bra.
Snart så.
Öppna, är ni snäll.
Öppna dörren, mamma är där inne.
Kan ni öppna, snälla? Öppna!
Hör ni mig? Öppna, min mamma är där.
- Inga poliser än. Vad gör vi? - Vi kan inte vänta längre.
- Jag får uppehålla henne. - Var försiktig.
Här är era pengar. Ni kan ta dem och gå.
Är allt i sin ordning därinne?
Chefen!
Öppna dörren! Öppna!
Vad gör hon?
Hon håller på med nåt där inne.
Öppna dörren!
Säkra området.
Lås upp.
- Bambi. - Mamma!
Åh, vännen.
- Nu åker vi till vår ö. - Ja, mamma.
- Båten går om en kvart. - Vi hinner nog.
Hitåt.
- Gå fort, men spring inte. - Okej.
Vi kom undan.
Jag ser dem inte, mamma.
Vi klarade det, vännen.
- Ser du hamnen? - Ja.
Där ligger vår båt.
Hallå där!
- Spring! - Stanna!
- Mamma? - Spring!
- Vad händer, mamma? - Vänta, lugn. Håll dig nära mig.
Ursäkta.
Spring, vännen.
Vi jagar de misstänkta. De springer mot centrum från hamnen.
Uppfattat, vi följer efter.
Stanna! Polis!
Stanna, sa jag!
Spring!
Bambi... Nu ska vi visa dem hur bra vi är på att simma.
- Jag förstår, mamma. - Stanna!
- Bra idé. - Stå still!
Ur vägen!
- Vatten, tack. - Absolut.
Tack.
Nu är vi på vår ö.
Det var precis att vi hann till båten.
Jag kommer upp hit varje dag för att njuta av blommorna.
Det skulle bli ett fint minne.
Jag önskar att vi fått skriva på de där pappren utan problem.
Jag önskar att vi inte hade träffat bankchefen.
I ett parallellt universum
finns det kanske en Bambi och en mamma som lugnt njuter av blommorna.
Men det gör inte vi.
Hur man än vrider och vänder på det så har vi misslyckats.
Jag kan givetvis ge er hennes riktiga namn.
Även om jag skäms för det, så är vi ju släkt.
Jag sa det faktiskt till er när jag såg henne på hotellet.
Ja, det gjorde ni. Kan ni berätta lite mer?
Fråga på. Jag berättar gärna allt jag vet om den där lömska kvinnan
och alla hennes mord.
God morgon, mamma.
Det är fantastiskt väder.
God morgon.
Ska jag tappa upp ett bad?
Så kan vi äta frukost tillsammans sen.
Jag stannar här.
Du har inte duschat på flera dagar, mamma.
Du går aldrig ut. När ska det tunga hjärtat lätta?
Det här är inte det tunga hjärtat, utan avgrundskänslan.
Mycket värre.
Om jag tar en dusch, borstar håret och tänderna...
Det skulle göra mig gott.
Jag kanske skulle må bra av det.
- Det är ju bra. - Nej, för jag ska må dåligt.
Jag förtjänar att känna mig nedbruten. Jag har förstört allt.
- För att du var oaktsam. - Ja.
För att du gjorde av med arvet för fort.
Ja, jag gjorde oss panka.
Titta.
Det här är vad vi har. Det blir mindre för varje dag.
Vi har faktiskt slut på pengar.
Vi sålde mammas ring så fort vi kom hit.
Så, älskling. Lämna ifrån dig ringen.
Frun...
Vad menar ni?
-Är det här allt? - Vad trodde ni?
Det är bra betalt för den.
Kom, vännen.
Ingen mark att sälja och inga pengar att ta ut.
Jag har aldrig jobbat i mitt liv.
Vad ska vi göra? Hur ska vi klara oss här?
Din avgrundskänsla skrämmer mig, mamma.
Vet du vad jag tänker?
Vadå?
Om jag kan pressa mig själv längst ner,
ta mig ända ner till bottnen som en riktigt desperat dykare...
Ja?
Då har jag utvägen klar för mig när jag kommer upp.
Om jag lyckas simma upp igen utan att drabbas av dykarsjukan.
Det låter väl uträknat, mamma.
- Lämna mig i fred nu. - Nej, säg inte så.
Allt är ditt fel, Isdrottningen.
Man klarar sig inte utan att jobba, då har man inget att äta sen.
Ibland undrar jag...
Dog min mamma verkligen?
Va?
Eller inbillade jag mig det för att överleva?
Hon har nog skickat nån efter mig
för att kunna dyka upp i samma stund som jag tror att jag är fri.
Så att jag drunknar i fasor.
Men nej.
Då tänker jag...
...att om hon hade levat så hade vi ju inte haft hennes pengar.
Vi hade inte kunnat sälja hennes saker.
- Ska vi vila lite, mamma? - Ja.
Vi vilar lite.
Hon ska inte ens få hålla i barnet. Det ska bort direkt efter födseln.
Gör hon motstånd så kan hon också försvinna.
- Jag ska krossa henne. - Så långt kan vi inte gå.
Vad menar du? Hon är en skam för oss! Se bara på oss!
Ja, du har rätt om barnet. Det tillhör inte oss.
Men det gör hon.
Jag vill inte förlora henne.
Alla på begravningen frågade samma sak.
Hur kunde bromsarna på en så väl underhållen bil bara sluta fungera?
Alla visste svaret på det.
Det var den ondsinta kvinnan.
Nån såg henne smyga in i garaget kvällen innan,
men de förstod givetvis inte att hon ville döda dem.
Du lever.
Vad trodde du? Jag har gömt mig.
Jag låtsades bara dö.
För att straffa dig.
Ska du aldrig förlåta mig, mamma?
Kommer du aldrig att älska mig?
Kommer du aldrig att älska din unge ens som kråkorna gör?
Du ska få ditt straff.
Snart.
Du var mitt straff.
Mamma?
Hur är det?
Är det nåt fel? Du kan berätta för mig.
Ska vi gå ut?
Vi kan ta lite luft.
Visst känns det bättre nu?
Jag blev så rädd av att se dig sån där.
Du pratade med dig själv.
Jag tyckte att jag såg min mamma. Att hon var på hotellet.
Men jag inbillade mig bara.
Avgrundskänslan är värre än det tunga hjärtat.
Som jag sa, vännen.
Den kommer att bryta ner oss om inte vi besegrar den.
Så är det nog.
Du måste göra nåt så att vi kommer bort från det här.
- Bambi, den här platsen... - Annars tar det aldrig slut.
Den här platsen, Bambi! Mamma ägde en bit mark som den här.
- Hon behöll den, jag kom på det nu. -Är det sant?
Jag minns att jag var där, och det såg ut precis som här.
- Var då nånstans? - På en populär turistort.
- Ett jättestort område. -Är det värt mycket?
En sak är jag säker på, vi slipper oroa oss för pengar i flera år.
Där ser du, mamma. Du har räddat oss igen. Du har hittat en utväg.
Vi säljer marken, Bambi. Vi åker hem till Turkiet.
Men polisen letar ju efter oss.
Vi har varit här i två månader. De har nog gett upp.
Det tror inte jag.
Vad säger din magkänsla? Den har alltid rätt.
Magkänslan säger att det är farligt, den vill inte åka.
Men har vi verkligen nåt val?
Vi gick tillbaka till vårt rum och ringde runt till mäklarna i området.
- Det gäller marken vid klipporna. - Ja, jag minns området.
Mycket vacker plats.
Vi vill sälja den så snart som möjligt. Kan ni hitta en köpare?
- Hur snart då? - Så snart som möjligt.
Ja, det kan vi säkert. Kanske inte precis på en gång, men...
Jag kan återkomma om jag hittar någon. Ge mig ert nummer, bara.
Mamma ringde runt till sen kväll.
Alla backade så fort vi sa att det var bråttom.
Hallå?
Hej, jag kopplar fram samtalet ni bad om. Ett ögonblick.
Hallå?
- Hej. Det gäller marken vid klipporna. - Vart tog ni vägen, frun?
Jag fick aldrig ert nummer. Jag har hittat en köpare.
-Är det sant? - Javisst, och de har gett mig fullmakt.
Nu kan vi lösa det hela så att det blir enkelt för er.
De vill bygga ett hus där.
Då kommer jag så gör vi upp allt.
Ja, det låter bra. Det säger vi.
Du hörde, Bambi. Vi ska hem till Turkiet.
Hennes mor var själva definitionen av en dam.
Allt skulle hållas inom familjen, inget fick läcka ut.
- Välkommen. - Tack.
Här borta.
Hennes far var en framstående karl, lång och atletisk.
En ståtlig man.
Men, så klart...
...den utstrålningen såg man inget av...
...på begravningen.
Vänta nu, dog inte pappan i bilolyckan?
Nej, det gjorde han inte. Bara mamman och chauffören.
- Varsågod. - Tack.
Hej.
Gratulerar till det enastående markköpet.
Allt ska vara klart. Jag har talat med säljaren.
Hon är på väg.
Så bra, då.
Undertexter: Karl Hårding