„Když Bambi uslyšel kroky, otočil se, aby se podíval.
Byl to On.
Jako by obklopoval keře. Byl všude...“
Na to nezapomenu.
Vždy si budu pamatovat, jak mi Matka četla Bambiho.
Navždy.
Matčin zastřený hlas.
Matčin nezaměnitelný hlas.
„Bambi se snažil přemýšlet,
ale Jeho strašlivé zvuky byly čím dál hlasitější,
takže přemýšlet nemohl.
Mezi výkřiky slyšel, jak jeho matka šeptá: ,Drž se u mě.‘
Vlastně křičela...“
Kde jsme byly, Bambi?
- „Vlastně křičela...“ - Jasně.
„...ale v tom hrozném rámusu to znělo jako šepot.
Její ,Drž se u mě‘ Bambimu dodalo odvahu.
Jako by ho k ní její slova připoutala.
Kdyby na něj nepromluvila, bezhlavě by se dal na útěk.“
Umíš to nazpaměť, zlato.
Ano, mami. I další kapitolu.
Ano?
Vlastně znám nazpaměť všechny kapitoly, mami.
Všechno. Celou knihu.
Znám Bambiho nazpaměť.
Už ti leze krkem, že?
Už to nechceš poslouchat.
Tak to není...
jen už to znám nazpaměť.
Proč nemáš tu květovanou halenku?
Chtěla jsem tuhle.
Je jedno, co nosím,
je jedno, jak se češu,
už nejsem ta malá holčička, kterou bys chtěla.
Už ti Bambiho nebudu číst.
PŘED KÝM JSME UTÍKALY?
Jsme ve Starověkém městě.
Je jen deset minut chůze od hotelu.
Mami.
Jsme v tom hotelu jen proto, že nechtěli doklady.
Jsme mimo systém, Bambi. A měly bychom tak zůstat.
Pojď. Vyfotím tě tam.
Matka koupila fotoaparát.
Pořád si mě fotí.
No tak, Bambi.
- Myslela jsem, že nerada fotíš. - Nemám ráda, když někdo fotí nás.
Je to proto, že dospívám.
Úsměv.
Chce mě zachytit na fotkách, než dospěju úplně.
V pohodě?
Cítím, jak mi dýchají za krk.
Jdou tvrdě po nás.
Je tu ještě něco, ale nemůžu to rozklíčovat.
- Co myslíš? - Nemůžu na to přijít.
Je strašné horko.
Vůbec mi to nemyslí.
Tak prodáme pozemek, vezmeme peníze a odjedeme.
Na co čekáme?
Ještě ne.
Já rozhodnu, kdy to bude.
Musíme být opatrné.
Jsme tu už několik dní.
A Realitnímu makléři jsme se ještě neozvaly.
Pořád jen obhlížíme jeho kancelář.
Pojď, Bambi.
Pojď. Uděláme další vedle tohohle.
Jak jsme to mohly minout?
Fotilas mě tu předevčírem, mami.
Určitě už jsi mě tady fotila s každým kamenem.
Takže znáš ty kameny nazpaměť, jako Bambiho, co?
Jsi v pořádku? Nechtěla jsem tě zdrtit.
Zhoršuje se to tady. Něco mi uniká a nevím co.
Prosím, tohle si nedělej.
Přijdeme na to. Ty na to přijdeš.
Tolik se mě bojíš?
Bojím se o tebe.
Bambi. Zlatíčko.
Závod do hotelu.
- Cože? - Kdo bude v hotelu první.
Dávám ti náskok, mami. Být tebou, využiju toho.
Jsem hned za tebou.
Vyhrála jsi, dospělá Bambi.
Zlato.
Co je?
Viděla jsi to černé auto, nebo se mi to zdálo?
Žádné auto tam není.
Půjdu se podívat.
Ale...
Teď sem zajelo.
Jestli zase vidíš věci, můžeme zůstat v pokoji.
Nevím, co je skutečné a co je v mojí hlavě.
Před sedmi lety byla na Michelangelově náměstí ve Florencii
zavražděna duševně nemocná žena.
Vražednou zbraní byl planžetový nůž.
Byli jsme překvapeni, když nás italská policie kontaktovala.
Chtěli porovnat otisky prstů.
Shodovaly se s otisky matky.
Pak jsme zjistili,
že v době vraždy naše dvojice
měnila ve Florencii hotely.
Takže to není jen Turecko. Dělá to všude.
Berlín, New York, Budapešť...
A má jediný motiv.
Nesahejte jí na dceru.
Oběť měla ve zvyku děsit malé holčičky.
Jestli na sebe někde narazily
a ta žena tu dívku vystrašila...
Nejsou nikde k nalezení.
A ve stejnou dobu
se po všech těch letech objevil její otec.
Takže buď už je hotovo, nebo to brzy začne být ošklivé.
Nejsme moc daleko od hotelu, mami?
Čím dál jsme, tím líp.
Jasně.
- A co tenhle? - To by šlo.
Vytoč mi tohle číslo.
Ano?
Zdravím. Jsem majitelka pozemku podél pobřeží.
- Pamatujete si mě? - Jistě, madam.
Zapomněla jste na mě? Nezavoláte, nedáte mi číslo. Čekal jsem vás.
Mohla bych u vás být tak za hodinu.
Jestli máte čas.
Samozřejmě, že mám čas. Jak říkám, čekám vás.
Přijďte sem. Probereme obchod a dáme si čaj.
Vyřiďme to rychle.
- Máte pero? Dám vám adresu. - Netřeba. Najdu si ji.
Pojď, Bambi.
Haló? Pane, konečně zavolala.
Tak se konečně objevila?
Ano, pane. Říkala, že tu bude za hodinu.
Nezapomeň.
Všechno bude, jak jsme se dohodli.
Dobře. Jistě, pane. Nemějte...
- Pane? - Jsou na cestě.
- Nějaké rozkazy, pane? - Připrav auto.
Tohle je jeho poslední prověrka, že jo?
Ano, zlato.
Pojď, zlato.
Vidíš něco?
Čistý. Ty?
Čistý.
Ulice je čistá, zlato.
Na co se to dívá?
Hej. Přines zrcadlo, ať to zkontroluju.
Pojď, zlato.
Už je čas.
Nejeď moc blízko. Tady zastav.
Tady?
- Jste na místě, šéfe? - Jsme tady.
- A druhý tým? - Už jsme skoro tam, komisaři.
Bude to každou chvíli. Buďte připravení.
- Máš strach, zlato? - Ne, nemám.
Vyrostlas na útěku z hotelu do hotelu.
Tváří v tvář nebezpečí.
Díky tomu, žes musela přežít, jsi jedinečná.
To díky tobě jsem jedinečná, Matko.
Jsme tu. Sledujeme makléře.
- Rozumím. - Rozumím.
Nikdo tam není. Můžeme jít.
Můžeme, matko.
Mami.
Bambi?
Opravdu tam je černé auto.
- Co? - Stojí za rohem.
Viděla jsem ho v zrcadle.
- Jako auto tvého dědečka? - Jako to, co jsme zničily.
Je vidět v zrcadle. Podívej.
To je on.
On?
Nemohla jsem na to přijít.
Dědeček je naživu?
Podívej na toho hada...
jak číhá v úkrytu.
Čekal na poslední pozemek. Věděl, že přijdeme.
Opravdu je to on?
Necítíš zápach jeho jedu?
Přilákal nás s tím Makléřem do pasti.
Nemůžeme se ani hnout.
Zjevně to plánoval. Je vypočítavý.
Proč, mami? Co od nás chce?
Je to had, zlato. Chce mě.
Ale možná...
Jo?
Možná chce tebe.
Najdeme jiného makléře a prodáme to bez schůzky.
Je pozdě.
Určitě je má všechny v kapse.
Jeho hru nemůžeme vyhrát.
Co teda budeme dělat?
Můžeme dělat jen jedno.
Pane, nikdo se neukázal. Co mám dělat?
Jedu domů.
Kdyby něco, promluvíme si.
Dobře. Večer se stejně stavím s nějakými...
Sledujeme staříka. Můžete se vrátit do služby.
Rozumím.
Operace zrušena. Všichni na stanici.
Je to on, mami?
Nepochybně.
Pojď se mnou.
Mami?
Matko?
Vaše léky, pane.
- Potřebujete ještě něco? - Můžeš jít.
Dobrou noc.
Služebné skončila směna.
No ne.
V New Yorku zabili ředitele hotelu planžetou.
- Byla to ona? - Možná.
Otisky prstů se shodovaly.
Ten ředitel měřil 195 cm.
Ty jo.
Je tak drobná.
Jak to dělá? Já to nechápu.
Třeba je to díky tomu.
Nikdo ji nepodezřívá a pak je zaskočí.
Polož tu sklenici.
Polož ji.
Dej mi tu hůl.
Otoč se.
Pomalu.
Pojďme si popovídat.
Jak se opovažuješ plést se nám do cesty?
Proč si s námi hraješ?
Cos od těch lidí chtěla?
Co ti udělali?
Tak proto.
- Máš nějakou odpověď? - Ne pro tebe.
Jsi ten poslední, kdo by mě měl vyslýchat.
Měj slitování aspoň s ní.
- Potřebuješ léčbu. - Nech si svoje rady.
Přišla jsem ti říct, ať nám dáš pokoj.
Nehraj si s námi.
Zaplatím ti, kolik chceš,
a pošlu tě, kamkoli chceš,
když ji necháš se mnou.
S tebou?
Neměla bys vychovávat dítě.
Opravdu?
Že mi to říkáš zrovna ty.
Máš naprostou pravdu.
Tady.
- Nehraj si se mnou. - Ne. Žádné hry.
Vezmi si tohle.
Tady.
Tady. Otevři to.
No tak.
Ustup.
- Kód? - Tvoje narozeniny.
Víc, než je hodnota toho pozemku.
O co ti jde?
O nic.
Jste ve všech zprávách.
Když jsem to viděl...
napadlo mě, že v tom hraju roli.
Pak jsem vzal fotku tvé matky a řekl to i jí.
„Hrálas v tom velkou roli.“
Vychovali jsme tě bez lásky.
Vychovali jsme tě špatně.
Promiň, dceruško.
Vezmi si to.
Je to pro tebe.
Pro mou vnučku.
Když počkáte do rána, můžete opustit zemi.
Můžete odjet lodí na protější ostrov. Co říkáte?
Pane?
Kdo to je?
Ano?
- Řidič. - Neopovažuj se.
Potřebujete něco?
- Ne. Můžeš si vzít na noc volno. - Jak si přejete, pane.
Odchází, mami.
- Raz, dva, tři. - Dva, tři.
Bambi.
Ano?
Pojď sem, ať tě vidím.
Už jdu.
Bambi.
Vím, že ode mě nic nechceš.
Ber to jako platbu za pozemek.
Jen pozemek.
Počkejte do rána. Loď vás odveze ze země.
Pořád vás hledají.
Postaráme se o sebe samy, mami.
Jasně, zlato.
Drahoušku.
Dál už ani krok.
Chci se jen rozloučit.
Ani náhodou.
Dobře.
Tak běžte.
Dávejte na sebe pozor.
Ještě spolu máme nevyřízené účty.
Pojď, Bambi.
- Mami, někdo jde. - Ano, pane? Byl jsem v práci.
- Kdo to je? - Řidič.
Dobře. Už mám volno. Už jdu.
To není řidič.
Máš pravdu, mami.
Je to policajt.
Do čeho jsme se to zapletly?
Pojď se mnou.
Mami, taxík.
Ne, zlato. Chytíme ten náklaďák.
Hej!
Hej! Kde jsi? Hej!
Pane?
Co jsi to za policajta?
Všichni jste k ničemu!
- Co se stalo? - Teď tady byly!
- Byly tam, když jsem vás kontroloval? - Na to zapomeň!
Dal jsem jim ten kufřík, abyste je mohli sledovat.
Najděte je!
Jděte dovnitř a zamkněte se.
Co se děje?
- Zrovna byly u staříka. - Cože?
Naštěstí jim dal ten kufřík.
Zapni vysílač.
Hýbou se, jsou asi kilometr odsud.
Naskoč si. Dělej.
Šlápni na to.
- Jak daleko? - Jsme blízko.
Šlápni na to.
Pane, myslím, že jsou v tom náklaďáku.
Tak jo. Zastav ho!
Hned to bude, pane.
Předjeď ho.
Stát! Policie!
Jeď. Dělej.
- Vystupte! - Policie! Vystupte!
Otevři to. Dělej!
Poslouchej, komisaři.
Nezapomeň na naši dohodu.
Její matka je tvoje, mrtvá nebo živá.
Ale tu holku chci já.
Ať jí nezkřivíte ani vlásek.
Dodáš mi ji v naprostém pořádku.
Udělal jsem, co jsi chtěl.
Teď je řada na tobě.
Přiveď mi mou vnučku!
Slib mi to.
Ať se stane cokoli, dovnitř nepůjdeš.
Když se něco pokazí, uteč.
Mami, nemůžeme jít svou cestou?
Jsme na konci cesty, Bambi.
Je tebou posedlý. Radši umřu, než bych mu tě dala.
Slib mi to.
Slibuju, mami. Ať uslyším cokoli, dovnitř nepůjdu.
Hodná holka.
Podívejme na tebe, ty malá čarodějnice.
Vypadám jako ti blbci v novinách?
Za koho mě máš?
Kde je?
Kde je ta holka?
Pojď sem!
Pojď sem.
Proč ses vůbec narodila?
Bambi. Bambi...
Ukázalo se, že byl její otec, pane.
Měli nějaký spor.
Jak to mám vědět?
Chtěl jsem jen prodat pozemek,
koupit si auto a žít svůj život.
Ale vražda, pane? Co já vím o vraždě?
Vraždy znám jen z novin a filmů.
Jak jsem se k tomu připletl?
Mám na sobě krev.
Mohl bych dostat vodu prosím?
- Jak se to stalo? - Co?
Můžete nám říct něco víc?
Šel jsem dovnitř. Byla tam tma.
Volal jsem, jestli je někdo doma. Pak jsem uklouzl a spadl.
Došlo mi, že jsem od krve.
Neměl oči, pane. Byly to jen prázdné díry.
Utři si ruce.
Tohle jsem nechtěla.
Nemělo se to stát.
Nechtěla jsem, abys zjistila, jak je svět zlý.
Utři si ruce.
Jsou čisté, Matko. Jsem v pořádku.
Už si je znovu nešpiň.
Stačí, že jsou špinavé moje.
Nemohla jsem tě tam nechat.
Jsem už dospělá.
Samozřejmě.
Ale stejně jsi tam neměla chodit. Neměla sis špinit ruce.
Ne, je to dobře. Teď jsme to my dvě proti nim.
Tvoje matka je unavená, Bambi.
Věř mi, hrozně unavená.
Lehni si, mami.
Vyspi se, má krásná Matko.
Ty peníze jsme potřebovaly.
Ale byly označené.
Ale něco seženeme, Bambi.
Neboj se. Peníze seženeme.
Sladké sny, mami.
Vím, jak to myslíš.
Vím, jak ty peníze seženeme.
PODLE ROMÁNU PERİHAN MAĞDEN
Překlad titulků: Veronika Šnyrychová