Jeg starter optagelsen, hvis De er klar.
POLITI
Sådan. Den optager. Begynd bare.
Dette er vores standard letvægts maskingevær.
Vi bruger normalt 9 mm parabellumpatroner.
Der kan være 30 patroner i magasinet.
Mundingshastighed på 400 m/sek.
Et skud på 50-60 meters afstand kan gennemtrænge 11 cm tykt træ.
Med andre ord
kan ingen mand holde til skuddene.
Han kommer ikke hjem igen.
Forestil Dem så,
hvad de kan gøre ved en lille pige eller en voksen kvinde.
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Alle har en Bønnebog, Bambi.
Alle.
Vores er bare Bambi.
Ja, det er.
Finder vi ikke altid det, vi søger, når vi ser i den?
Den er fuld af tegn, mor. Vores helt eget advarselssignal.
Den kan vise os fremtiden, hvis vi ønsker det.
Helt sikkert.
- Vi kan se alt, hvis vi ser godt efter. - Naturligvis.
Mange tror, bogen ender med, at Bambis mor dør...
...men hun dør faktisk midt i bogen.
Måske ønsker de, at den ender sådan.
Men det er forkert. Moderen dør lige efter midten.
Og Bambi, der nu er alene, bliver voksen
og skaber sig et nyt liv i skoven.
Han bliver voksen.
Bliver forelsket.
Bliver lykkelig.
Han bliver voksen.
Bliver forelsket.
Bliver lykkelig.
Et stjerneskud! Se. Så du det?
Jeg så det ikke, skat.
Jeg så det ikke.
Kom her.
Kom, skat.
Her er så overfyldt. Proppet, mokket.
Folk træder nærmest på hinanden på stranden.
Ligesom på gaden.
Gaderne er fulde af smykkebutikker og tæppehandlere.
Mor insisterer på at vi altid går ind i denne butik.
De er smukke, mor.
Jeg elsker dem.
Det er autentiske Hereke-tæpper. De er helt igennem lavet af silke.
- Også disse her? - Ja, det der er også silke.
Det er smukt.
Kom, skat. Lad os gå.
- Hav en god dag. - I lige måde.
Klæder den mig ikke, mor?
Den ser godt ud.
Prøv også den her.
Sikke en sød farve.
- Mor. - Ja?
Hvorfor prøver jeg tøj? Vi har ingen penge.
Vi køber det, når vi får penge.
VANDREHJEM
Vi bor på et vandrehjem fyldt med unge turister.
Vi lever spartansk nu. Vi skjuler os. Vi spiser det, vi kan finde på gaden.
Mor skriver hele tiden i sin notesbog.
Jeg tog ikke med til dig, men...
Vil du slet ikke have noget?
Vi kan godt dele dem.
Spis du dem bare, skat.
Måske farver vi dit hår en dag.
Du plejer da at elske min hårfarve.
Kan du ikke det mere?
Din skønhed tiltrækker opmærksomhed.
Du skiller dig straks ud, selv i store forsamlinger.
Derfor holdt du op med at sætte mit hår?
Dulle i nakke, frikadeller, rottehaler...
Du lavede mange flotte frisurer.
Jeg må give dig plads, Bambi.
Først skal du have en masse penge.
Så skal jeg give dig den plads, du behøver.
Du taler, som om vi har nået midten af bogen. Det er bekymrende.
Hvorfor taler du om det nu?
Hvordan vil du give mig plads?
Du er det bedste, jeg har skabt.
Det eneste smukke.
Jeg har levet for dig.
Det er jeg glad for.
Godt. Jeg ringer til dig.
I er taget af mor-og-datter-sagen.
De mener, I spildte tiden,
og det løb løbsk.
Hvem har den så, chef?
Husker I fyren på hotellet, der var så arrogant?
- Ham. - Hør her, chef.
Han slår dem altså ihjel, hvis han finder dem.
Nå ja, selvfølgelig. Det er det, de ønsker, ikke, chef?
Jeg ved ikke, hvorfor folk bærer smykker.
Isdronningen bar også altid smykker.
Hvorfor kører de i dyre biler? Hvorfor vil de være på overfyldte steder?
Sådan er de bare. Falske Sjæle og Horrible Horder.
Men vi behøver horderne lige nu, skat.
Vi går ind i mængden og gemmer os.
Følg med mig.
- Hvor skal vi hen i den fart? - Derhen.
Jeg er vild med det. Jeg køber det.
Har du det godt, mor?
Det er ikke noget for dig.
Hverken farven eller designet.
Vi har indsnævret listen til tre butikker.
- Så lad mig gætte. - Prøv.
Den lille smykkebutik, den store smykkebutik og tæppebutikken.
Flot, skat.
Jeg har opgivet smykkebutikkerne.
De kan give for mange problemer.
Så vælg du en.
Butikken der.
Hvornår gør vi det?
I morgen?
I morgen bliver en lang dag,
og den bedste dag er den korteste.
Jeg ville have, I skulle se det her.
I skal vide, hvem I er oppe imod. Lær hende at kende.
Chefen var en målrettet mand. Han var helt oppe at køre.
Han var besat af moderen.
Hændelsen...
...kastede mig ud i et dybt hul.
Man ville tro, folk overdrev, hvis de fortalte en om det.
Jeg ved ikke rigtig.
Det ødelagde mig.
Vi kan holde pause, hvis du behøver det.
ALTUN VANDREHJEM
Du behøver ikke at vide alt.
Du skulle ikke vide noget om de slemme ting.
Det har jeg altid stræbt efter.
Det ved jeg, mor.
Du har altid passet på mig.
Med tænd- og slukkontakterne.
"Tryk på Slet-knappen, Bambi."
"Glem det her, Bambi."
Lige præcis.
Se så her.
"Bambi, stil ikke spørgsmål, der vil knuse mig.
Vær nu sød. Lad være at knuse mig."
Jeg forstår det hele nu, mor. Jeg er også en del af det.
Kan du huske snestormen i New York?
Ja.
Jeg ville ønske...
Jeg ville ønske, du forblev den kolde, lille pige med røde kinder.
Ja, mor.
Nu må vi gøre os klar.
Virkelig?
Jeg er så tørstig.
- Vil du hente noget vand til mig? - Ja. Jeg gør mig klar og henter det.
- Hvem er det? - Værelse 207. De kom, da du havde fri.
- Jeg har lavet gæstelisten. Her. - Tak.
- De her er klar, ikke? - Jo.
Jeg er tilbage.
Du er klar, kan jeg se.
Gå ikke ud fra værelset, mens jeg er væk.
Hvad mener du?
- Gør vi det ikke sammen? - Nej. Du bliver her og pakker imens.
Men vi er jo Måneenheden. Vi er nødt til at være sammen.
Nej, skat.
Dine hænder må ikke blive beskidte.
Jeg er stærkere end dig nu.
Ja, du er, fordi jeg ikke har ladet dårlige minder tilsøle dit sind.
Jeg ønskede aldrig, at du blev ligesom mig.
- Men jeg... - Stop, Bambi.
Du er et lykkeligt barn. Du er min datter. Min!
Men jeg er min mors datter.
Jeg har verdens mest ulykkelige fortid.
Vi to er ikke ens.
Du kan ikke bryde de regler, som vi lever efter.
Det tillader jeg ikke.
Så du bliver på værelset, okay?
Fint. Undskyld.
Kom her.
- Vil du gøre noget for os? - Meget gerne, mor.
Er Bambi vores Bønnebog?
Ja, den er.
- Kan du den udenad? - Naturligvis.
Så bed en bøn.
Bed for os begge to.
Efterlad mig ikke alene i skoven, mor.
Hvem tror du, jeg er, skat? Bambis dumme mor?
"På det sidste havde Bambi mest været alene.
Hans mor forsvandt
og kom ikke tilbage, uanset hvor meget han kaldte."
"Himlen var blevet bleg og grå.
Den mørkeste nat var faldet på i skoven.
Hans mor kom pludselig frem fra buskadset.
Hun skreg i smerte.
Der var nogen efter hende.
Det føltes som en leg for Bambi,
men da han så nøje efter, forstod han, det ikke var det.
Hans mor skreg af frygt..."
Jeg kan ikke fortsætte.
Jeg kan ikke.
Sov nu, Bambi. Fald nu bare i søvn.
Fald nu i søvn.
Der var du, smukke gazelle.
Hvem er du? Hvem?
Hvem er du?
Vanskabte pige.
Hvordan kan De lide Deres blodkaffe?
Mor?
Se selv. Din mor efterlod dig ikke alene i skoven.
Fordi du ikke er Bambis mor, du er min mor.
Mor?
Lad mig vaske dine hænder.
Min mor, babyen. Du er min baby nu.
Skraldeposerne er fyldt med penge og smykker.
Det kan du klare dig for i årevis.
Var det meget slemt, mor?
Det var første gang, jeg gjorde det for penge.
Ikke for at beskytte os, men for penge.
Ti stille.
Det var forfærdeligt.
- Uudholdeligt. - Glem det nu, mor.
Begynd med Isdronningen, og glem alt andet.
Vi kan begynde forfra. Viske tavlen ren.
Nej, skat. Du vil glemme det, og jeg vil huske det.
Det er min straf, Bambi.
Vi må afsted.
Mor?
Hvad er der sket?
Du er såret. Hvordan gik det til?
- Glas. Det skar dybt, skat. - Hvorfor sagde du ikke det?
Læg dig. Gør dig det behageligt.
Forsigtig.
Pres det hårdt ned.
Jeg fik de penge, du skal bruge.
Det er tid til at give dig plads, Bambi.
Hvis det betyder, jeg skal erstatte dig, gør jeg det ikke.
Se, hvor meget vi har. Der er nok til os begge to.
- Vi må afsted nu, Bambi. - Det kan vi ikke.
Vi på pleje dit sår og standse blødningen.
De fanger os, hvis vi tager på hospitalet.
Det ved jeg.
Lad mig klare det.
Kommer straks.
Hvad er det her?
Hvad pokker?
APOTEK
Hvad kan jeg hjælpe med?
Jeg behøver forbindinger.
Gaze, sprit, jod og en masse vat.
Er nogen skadet?
Og hovedpinepiller. Ja, nogen er skadet.
Jeg kan vise vej til hospitalet.
Såret skal bare forbindes, men det vil være godt at vide.
Omkring to kilometer ned ad gaden. Så ligger det lige der.
Rækker det her?
- Absolut. Du får lige penge tilbage. - Nej. Behold dem.
Jeg er her, mor. Jeg er her.
Her. Jeg fik det. Jeg har alt, hvad vi behøver.
- Har du det godt? - Fint, skat.
HOTELMORDERNE EFTERLYSES OVERALT!
- Det gør ikke ondt, vel? - Nej. Jeg har det fint.
Tag hovedpinepillerne. De hjælper.
Hvad er der, Bambi?
Hvad er der galt, skat?
Drengen i receptionen virker sær, mor.
Vi fik et opkald.
Ellers anede vi ikke, de var i området.
Der var et røveri, men vi vidste endnu ikke, det var moderen.
Fyren i receptionen anmeldte det.
Han var blevet mistænksom.
Han søgte på det på computeren
og anmeldte det så.
Vi tager afsted nu.
- Kan du klare det? - Så længe du er der til at hjælpe mig.
Gaden virker tom.
Ja, det er den.
Jeg var meget forsigtig på vejen. Jeg fulgte dine anvisninger.
Flot, skat.
Vi er endnu ikke havlvejs igennem bogen.
Det er vi ikke, Bambi.
Fordi du redder os hver gang.
Hør efter, folkens.
Ingen skyder, før jeg siger til.
- Er du okay? - Jeg er okay.
Kom.
Der er en taxaholdeplads på den næste vej.
Vi lejer en båd bagefter.
Bambi.
Har du bemærket det?
Ja, mor. De kommer efter os.
De er for tæt på.
Gå hurtigere.
Hurtigt.
Lad os blande os med de Falske Sjæle og Horrible Horder, skat.
Kom.
Jeg er helt rolig, okay?
Fordi vi er langt over halvvejs.
Den svære del er overstået.
Vi giver ikke op og overgiver os, vel?
Aldrig.
Vi kommer væk fra denne gade.
Vi har overlevet langt værre ting.
Du ved godt, hvad du skal, ikke?
Jo. det gør jeg.
Hør, Bambi.
Vi kan ikke dø, om så vi ønsker det.
- Løb, Bambi. - Løb, mor.
Løb, Bambi!
Stop! Politiet!
"Hans mor sagde:
'Kom væk herfra, og kom ikke i nærheden af mig.'
Bambi sprang afsted med sine sidste kræfter.
Han kæmpede sig vej igennem sneen.
Pludselig så han sin mor blive skudt.
Men han vidste ikke, om den, der faldt, var hans mor.
Skuddene skræmte ham så meget,
at han end ikke kunne se.
Frygten havde omsluttet ham.
Bambi løb videre igennem skoven uden at hvile sig."
BAMBI
Han tøvede ikke. Han mejede hende bare ned.
Men ved I hvad?
Hun blev med vilje tilbage, så pigen kunne undslippe.
"Løb", sagde hun.
Jeg ved, hun sagde "løb", men jeg kunne ikke høre resten.
Det lød lidt som "pampi".
Hun så bare på os.
Som om hun sagde: "Fuck jer."
Hvad pigen angår,
så hun sig ikke tilbage.
Med en skraldepose i hånden
og sin rygsæk
forsvandt hun i mørket.
Vi ledte overalt.
Hoteller, vandrehjem, lufthavne, busterminaler...
Vi gennemsøgte det hele.
Men...
...ingen så hende nogensinde igen.
Tekster af: Pia C. Hvid