‫אני אתחיל לצלם אם אתה מוכן.‬
‫- משטרה -‬
‫התחלנו. זה מצלם. קדימה.‬
‫זה התת-מקלע הסטנדרטי שלנו.‬
‫אנחנו בדרך כלל משתמשים‬ ‫בכדורי פרבלום 9 מ"מ.‬
‫במחסנית יש מקום ל-30 כדורים.‬
‫מהירות הלוע היא 400 מטר לשנייה.‬
‫כל ירייה ממרחק של 50 מטרים‬
‫יכולה לחתוך דרך 11 ס"מ של עץ.‬
‫במילים פשוטות יותר,‬
‫אף אדם לא יכול לשרוד את הכדורים האלה.‬
‫הוא לא יחזור הביתה.‬
‫עכשיו את יכולה לדמיין‬
‫מה זה יכול לעשות לילדה קטנה,‬ ‫שלא לדבר על אישה בוגרת.‬
‫- ממי ברחנו, אימא? -‬
‫לכל אחד יש "ספר תפילה", במבי.‬
‫לכל אחד.‬
‫אבל שלנו הוא "במבי".‬
‫נכון.‬
‫אנחנו תמיד מוצאות‬ ‫את מה שאנחנו מחפשות בדפים שלו, לא?‬
‫הוא מלא באותות, אימא.‬
‫הוא נור האיתות שלנו.‬
‫הוא יכול אפילו להראות לנו‬ ‫את העתיד שלנו אם נרצה.‬
‫בהחלט.‬
‫נראה הכול אם נסתכל היטב.‬
‫כמובן.‬
‫הרבה אנשים חושבים‬ ‫שהספר מסתיים במותה של אימו של במבי,‬
‫אבל היא מתה באמצע הספר.‬
‫אולי הם רוצים שהוא יסתיים כך.‬
‫אבל זה לא נכון.‬ ‫אימא שלו מתה ממש באמצע הספר.‬
‫ואז במבי, שנותר לבד, גדל לבד‬
‫ובונה לעצמו עולם חדש ביער.‬
‫הוא גדל.‬
‫הוא מוצא אהבה.‬
‫הוא מוצא אושר.‬
‫הוא גדל.‬
‫הוא מוצא אהבה.‬
‫הוא מוצא אושר.‬
‫כוכב נופל! תראי. ראית אותו?‬
‫לא, מותק.‬
‫לא ראיתי.‬
‫בואי הנה.‬
‫קדימה, מותק.‬
‫המקום הזה צפוף כל כך.‬
‫דחוס, עמוס.‬
‫אנשים אחד על השני בחוף.‬
‫וברחובות.‬
‫הרחובות מלאים בתכשיטנים ובחנויות שטיחים.‬
‫אימא מתעקשת שנמשיך לבקר בחנות הזאת.‬
‫הם יפים, אימא.‬
‫אני אוהבת אותם.‬
‫אלה שטיחי הרקה אותנטיים.‬
‫עשויים לחלוטין ממשי, גברתי.‬
‫גם אלה?‬
‫כן, גם זה משי.‬
‫זה מהמם.‬
‫בואי, מותק. קדימה.‬
‫שיהיה לך יום טוב.‬ ‫-גם לך.‬
‫זה נראה יפה. נכון, אימא?‬
‫זה נראה מקסים.‬
‫תמדדי גם את זאת.‬
‫איזה צבע חמוד.‬
‫אימא.‬ ‫-כן?‬
‫למה אני מודדת אותן? אין לנו כסף.‬
‫כדי לקנות אותן ברגע שיהיה לנו.‬
‫- אכסניית אלטון‬ ‫מיזוג אוויר, טלוויזיה בלווין, אינטרנט -‬
‫אנחנו לנות באכסניה מלאה בתיירים צעירים.‬
‫אנחנו מתקמצנות עכשיו. ירדנו למחתרת.‬
‫אנחנו אוכלות את מה שאנחנו מוצאות ברחוב.‬
‫אימא ממשיכה לרשום דברים במחברת שלה.‬
‫לא הבאתי לך, אבל... ‬
‫את בטוחה שאת לא רוצה?‬
‫נוכל לחלוק אותם.‬
‫בתיאבון, מותק.‬
‫אולי נצבע אותו יום אחד.‬
‫פעם אהבת את צבע השיער שלי.‬
‫כבר לא?‬
‫היופי שלך מושך תשומת לב, מותק.‬
‫את בולטת מייד, אפילו בקרב קהל גדול.‬
‫אז בגלל זה הפסקת לקלוע לי את השיער.‬
‫גולגול, שני גולגולים, זנב-סוס... ‬
‫נהגת לעשות כל מיני דברים יפים.‬
‫אני צריכה לפנות לך מקום, במבי.‬
‫קודם כול, אני צריכה להשיג לך הרבה כסף,‬
‫ואז לפנות לך כמה מקום שאת צריכה.‬
‫המשפטים האלה הם מאמצע הספר, אימא.‬
‫אלה שורות מדאיגות.‬
‫למה את מעלה את זה עכשיו?‬
‫איך תפני מקום?‬
‫את הדבר הכי טוב שעשיתי.‬
‫הדבר הטוב היחיד.‬
‫חייתי בשבילך.‬
‫ואני שמחה שעשיתי זאת.‬
‫טוב. אהיה בקשר.‬
‫אתם מושעים מהחקירה של האם והבת.‬
‫הם חושבים שבזבזתם את זמנכם‬
‫וזה יצא משליטה.‬
‫אז מי מטפל בזה, אדוני?‬
‫זוכר את הבחור השחצן מהפשיטה במלון?‬
‫הוא.‬ ‫-אדוני, תקשיב.‬
‫אני אומר לך,‬ ‫הוא יהרוג אותן אם הוא ימצא אותן.‬
‫כמובן. זה מה שהם רוצים. נכון, אדוני?‬
‫אני לא יודעת למה אנשים עונדים תכשיטים.‬
‫גם מלכת הקרח תמיד ענדה משהו.‬
‫למה הם נוהגים במכוניות יקרות?‬
‫למה הם רוצים להיות במקומות צפופים?‬
‫כאלה הם.‬
‫"נשמות מזויפות" ו"המונים מחרידים".‬
‫אבל אנחנו צריכות את הקהל עכשיו, מותק.‬
‫אנחנו משתלבות והופכות לבלתי נראות.‬
‫בואי איתי.‬
‫לאן אנחנו ממהרות?‬
‫לשם.‬
‫אני אוהבת את הצעיף הנפלא הזה.‬ ‫אני אקנה אותו.‬
‫אימא, את בסדר?‬
‫זה לא משהו שאת לובשת.‬
‫לא הצבע ולא העיצוב.‬
‫צמצמנו את זה לשלוש חנויות, מותק.‬
‫אז תני לי לנחש.‬
‫תנסי.‬
‫חנות התכשיטים הקטנה,‬
‫חנות התכשיטים הגדולה‬
‫וחנות השטיחים.‬
‫כל הכבוד, מותק.‬
‫ויתרתי על חנויות התכשיטים.‬
‫הן עלולות להביא ליותר צרות מתועלת.‬
‫אז באיזו בחרת?‬
‫במקום הזה.‬
‫מתי נעשה את זה?‬
‫מחר?‬
‫מחר עומד להיות יום ארוך,‬
‫ואילו היום הטוב ביותר הוא הקצר ביותר.‬
‫רציתי שתראו את כל זה.‬
‫רציתי שתדעו עם מי יש לכם עסק.‬
‫שתכירו אותה.‬
‫הרנ"צ היה אדם נחוש ובלתי מתפשר.‬
‫הוא היה אובססיבי לגבי האימא.‬
‫התקרית...‬
‫זרקה אותי לתהום גדולה.‬
‫אם מישהו אחר היה מספר לך על זה,‬ ‫היית חושבת שהוא מגזים.‬
‫אני לא יודע.‬
‫זה דפק אותי.‬
‫נוכל לקחת הפסקה אם אתה צריך מנוחה.‬
‫- אכסניית אלטון -‬
‫את לא צריכה לדעת הכול.‬
‫מעולם לא רציתי שתדעי על הדברים הרעים.‬
‫זה הדבר שתמיד שאפתי אליו.‬
‫אני יודעת, אימא.‬
‫תמיד הגנת עליי ודאגת לי.‬
‫עם כפתורי ההפעלה האלה.‬
‫"לחצי על כפתור המחיקה, במבי."‬
‫"במבי, תשכחי מזה."‬
‫אמרת את זה בדיוק כמוני.‬
‫עכשיו, תראי את זה.‬
‫"במבי, אל תשאלי שאלות שיגרמו לי להתפרק."‬
‫"בבקשה, במבי. אל תגרמי לי להתפרק."‬
‫אני מבינה הכול עכשיו, אימא.‬ ‫גם אני חלק מזה.‬
‫את זוכרת את סופת השלג בניו יורק?‬
‫כן.‬
‫הלוואי...‬
‫שהיית נשארת הילדה‬ ‫עם הלחיים האדומות והקרות.‬
‫הלוואי, אימא.‬
‫הגיע הזמן להתכונן.‬
‫כן?‬
‫אני כל כך צמאה.‬
‫תוכלי להביא לי מים?‬
‫בטח. אני אלך להתארגן.‬
‫מי זאת?‬ ‫-חדר 207. הן הגיעו כשלא היית כאן.‬
‫הנה רשימת האורחים.‬
‫תודה.‬
‫אלה מוכנים, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫חזרתי, אימא.‬
‫אני רואה שאת מוכנה.‬
‫אל תעזבי את החדר עד שאחזור.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אנחנו לא הולכות יחד?‬
‫לא. את תישארי כאן ותארזי.‬
‫אבל, אימא, אנחנו יחידת הירח.‬ ‫אנחנו לא יכולות להיפרד.‬
‫לא, מותק.‬
‫אסור לנו לתת לידיים שלך להתלכלך.‬
‫אני אפילו חזקה יותר ממך.‬
‫נכון,‬
‫כי לא נתתי לזיכרונות רעים ללכלך את נשמתך.‬
‫מעולם לא רציתי שתהפכי להיות אני.‬
‫אבל, אימא, אני... ‬ ‫-במבי, מספיק.‬
‫את ילדה שמחה.‬
‫את הבת שלי. הבת שלי.‬
‫אבל אני הבת של אימא שלי.‬
‫העבר שלי הוא עבר מצער ביותר.‬
‫אנחנו לא אותו הדבר.‬
‫אסור לך להפר את הכללים שאנחנו חיות לפיהם.‬
‫לא ארשה זאת.‬
‫אז תישארי בחדר, בסדר?‬
‫בסדר. אני מצטערת.‬
‫בואי הנה.‬
‫את רוצה לעשות משהו בשבילנו?‬ ‫-אשמח מאוד, אימא.‬
‫האם "במבי" הוא "ספר התפילה" שלנו?‬
‫כן.‬
‫את יודעת את זה בעל פה?‬ ‫-כמובן.‬
‫אז תתפללי.‬
‫תתפללי בשביל שתינו.‬
‫אל תנטשי אותי ביער, אימא.‬
‫מותק,מי את חושבת שאני?‬ ‫האימא הטיפשה של במבי?‬
‫"בזמן האחרון במבי בילה את רוב זמנו לבד.‬
‫"אימא שלו הייתה נעלמת‬
‫"ולא הייתה חוזרת, לא משנה כמה הוא קרא לה."‬
‫"השמיים נהיו חיוורים ואפורים.‬
‫"הלילה האפל ביותר נפל על היער.‬
‫"אימא שלו יצאה פתאום מהשיחים.‬
‫"היא צרחה בייסורים.‬
‫"מישהו רדף אחריה.‬
‫"לבמבי זה הרגיש כמו משחק,‬
‫"אבל כשהוא הסתכל היטב,‬ ‫הוא הבין שזה לא היה משחק.‬
‫"אימא שלו, צורחת מפחד..."‬
‫אני לא יכולה להמשיך.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה.‬
‫תירדמי, במבי. פשוט תירדמי כבר.‬
‫תירדמי.‬
‫הנה את, איילה יפהפייה.‬
‫מי את? מי?‬
‫מי את?‬
‫את מוזרה.‬
‫איך את שותה את קפה הדם שלך?‬
‫אימא?‬
‫תראי. אימא שלך לא נטשה אותך ביער.‬
‫כי את לא אימא של "במבי". את אימא שלי.‬
‫אימא?‬
‫תני לי לנקות לך את הידיים.‬
‫אימא התינוקת.‬
‫את התינוקת שלי עכשיו.‬
‫שקית הזבל מלאה בכסף ותכשיטים.‬
‫זה יספיק לך לשנים.‬
‫זה היה כל כך גרוע, אימא?‬
‫זו הייתה הפעם הראשונה‬ ‫שהייתי צריכה לעשות זאת בשביל כסף.‬
‫לא כדי להגן עלינו, אלא בשביל כסף.‬
‫תהיה בשקט.‬
‫זה היה נורא, במבי.‬
‫זה היה בלתי נסבל.‬ ‫-תשכחי מזה, אימא.‬
‫תתחילי במלכת הקרח ותשכחי מהכול.‬
‫נוכל להתחיל מחדש.‬
‫לוח נקי.‬
‫לא, מותק. את תשכחי, ואני אזכור.‬
‫זה העונש שלי, במבי.‬
‫אנחנו צריכות ללכת.‬
‫אימא?‬
‫מה קרה?‬
‫את פצועה. איך זה קרה?‬
‫זכוכית. זה חתך עמוק.‬
‫למה לא אמרת?‬
‫תשכבי. תנוחי.‬
‫בזהירות.‬
‫תלחצי חזק.‬
‫השגתי את הכסף שהיית צריכה.‬
‫אז הגיע הזמן לפנות לך מקום, במבי.‬
‫אם זה אומר שאת נותנת לי‬ ‫את המקום שלך, אני לא רוצה בו.‬
‫תראי כמה דברים יש לנו. יש מספיק לשתינו.‬
‫אנחנו צריכות לצאת לדרך.‬ ‫-אבל אנחנו לא יכולות.‬
‫אנחנו צריכות לטפל בפצע שלך,‬ ‫לעצור את הדימום.‬
‫הם יתפסו אותנו אם נלך לבית החולים.‬
‫אני יודעת.‬
‫תני לי לטפל בזה.‬
‫תכף אחזור.‬
‫מה אלה בכלל?‬
‫מה קורה?‬
‫- בית מרקחת -‬
‫איך אוכל לעזור לך?‬
‫אני צריכה תחבושות, מהר.‬
‫גזה, אלכוהול, יוד, הרבה צמר גפן.‬
‫מישהו נפגע?‬
‫אני צריכה גם משככי כאבים. כן, מישהו נפגע.‬
‫אני יכול לתת לך הוראות הגעה לבית החולים.‬
‫אני רק צריכה לחבוש את הפצע,‬ ‫אבל יהיה טוב לדעת.‬
‫לכי ישר במורד הרחוב בערך שני ק"מ.‬
‫זה יהיה ממש מולך.‬
‫זה יספיק?‬
‫די והותר. אביא לך עודף.‬
‫לא. תשמור אותו.‬
‫אני כאן, אימא. אני כאן.‬
‫הנה. קניתי.‬ ‫יש לי כל מה שאנחנו צריכות, אימא.‬
‫את בסדר?‬ ‫-זה בסדר, מותק.‬
‫- הרוצחת במלונות מבוקשת בכל מקום -‬
‫זה לא כואב, נכון?‬
‫לא. אני בסדר, מותק.‬
‫קחי את משככי הכאבים האלה. הם יעזרו.‬
‫במבי, מה קרה?‬
‫מותק, מה קרה?‬
‫הבחור בקבלה נראה חשוד, אימא.‬
‫קיבלנו שיחה.‬
‫אחרת לא היינו יודעים שהן במחוז שלנו.‬
‫טוב, היה השוד, אבל עוד לא ידענו שזו האם.‬
‫הבחור בקבלה דיווח על כך.‬
‫הוא חשד בהן.‬
‫אז הוא בדק את זה במחשב,‬
‫ואז דיווח על זה.‬
‫אנחנו עוזבות עכשיו.‬
‫את בטוחה שאת מסוגלת?‬
‫כל עוד את כאן כדי לעזור לי.‬
‫נראה שהרחוב נקי.‬
‫כן, הוא נקי.‬
‫הייתי זהירה מאוד בדרך חזרה.‬
‫פעלתי לפי ההוראות שלך.‬
‫כל הכבוד, מותק.‬
‫את רואה, עוד לא הגענו לאמצע הספר.‬
‫נכון, במבי.‬
‫כי את מצליחה להציל אותנו בכל פעם.‬
‫תקשיבו, חבר'ה.‬
‫שאף אחד לא יתחיל לירות עד שאגיד לכם.‬
‫את בסדר?‬
‫אני בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫יש תחנת מוניות ברחוב הבא.‬
‫נארגן סירה מייד לאחר מכן.‬
‫במבי.‬
‫שמת לב?‬
‫כן, אימא. הם כאן, מחפשים אחרינו.‬
‫הם קרובים מדי.‬
‫לכי מהר יותר.‬
‫מהר.‬
‫בואי נשתלב בתוך "הנשמות המזויפות"‬ ‫וה"המונים המחרידים", מותק.‬
‫קדימה.‬
‫אני רגועה, את יודעת?‬
‫כי אנחנו באמצע הדרך.‬
‫סיימנו את החלק הקשה.‬
‫לא נוותר ולא ניכנע, נכון?‬
‫אף פעם.‬
‫נצא מהרחוב הזה, מותק.‬
‫עברנו דברים גרועים יותר.‬
‫את יודעת מה את צריכה לעשות, נכון?‬
‫כן.‬
‫היי, במבי.‬
‫אנחנו לא יכולות למות גם אם נרצה.‬
‫רוצי, במבי.‬ ‫-רוצי, אימא.‬
‫רוצי. רוצי, במבי!‬
‫עצרי! משטרה!‬
‫"'עכשיו,' אמרה אימו של במבי,‬
‫"התרחק מכאן ואל תתקרב אליי.‬
‫"במבי זינק בשארית הכוח האחרונה שלו.‬
‫"הוא פילס את דרכו בשלג.‬
‫"ואז, לפתע, הוא ראה שאימו נורתה.‬
‫"אבל הוא לא ידע אם זו שנפלה היא אימא שלו.‬
‫"הפיצוצים הפחידו אותו עד כדי כך‬
‫"שהוא אפילו לא יכול היה לראות.‬
‫"הפחד הקיף אותו לחלוטין.‬
‫"במבי המשיך לרוץ ביער ללא מנוחה."‬
‫- "במבי" -‬
‫הוא אפילו לא היסס. הוא ירה בה.‬
‫אבל את יודעת מה?‬
‫היא נשארה מאחור בכוונה‬ ‫כדי שהילדה תוכל לברוח.‬
‫"רוצי", היא אמרה.‬
‫אני בטוח שהיא אמרה "רוצי"‬ ‫אבל לא שמעתי את השאר.‬
‫משהו כמו "מאמי".‬
‫היא נעצה בנו מבט.‬
‫כאילו שאמרה, "לכו לעזאזל."‬
‫באשר לילדה,‬
‫היא אפילו לא הסתכלה לאחור.‬
‫עם שקית זבל בידה‬
‫ותרמיל הגב שלה,‬
‫היא נעלמה בחושך.‬
‫חיפשנו בכל מקום.‬
‫בתי מלון, אכסניות,‬ ‫שדות תעופה, מסופי אוטובוסים...‬
‫בכל מקום, בזה אחר זה.‬
‫אבל...‬
‫אף אחד לא ראה אותה אחרי אותו לילה.‬
‫תרגום כתוביות: יפעת גריצמן‬