Jeg starter opptaket, om du er klar.
POLITI
Da har vi begynt. Vær så god.
Dette er vårt standard maskingevær.
Vi pleier å bruke 9mm Parabellum-kuler.
Magasinet har 30 runder.
Utgangshastighet på 400 m/s.
Hvert skudd på 50 meters avstand kan penetrere 11 cm tykt tre.
Enklere sagt,
ingen mann tåler de skuddene.
Han kommer seg ikke hjem.
Nå kan du tenke deg
hva det kan gjøre mot en liten jente og en voksen kvinne.
WHO WERE WE RUNNING FROM?
Alle har en bønnebok, Bambi.
Alle.
Vår er Bambi.
Det er det.
Finner vi ikke alltid det vi trenger i den?
Den er full av tegn, mamma.
Det er vår egen signalpistol.
Den kan vise oss fremtiden om vi vil.
Absolutt.
Vi ser alt om vi ser godt etter.
Naturligvis.
Mange tror at boken slutter med Bambis mors død,
men hun dør halvveis i boka.
Kanskje de vil at den skal slutte sånn.
Men det er feil. Moren hans dør i midten.
Så vokser Bambi opp
og bygger seg en ny verden i skogen. Han vokser opp.
Han finner kjærligheten.
Han finner lykken.
Han vokser opp.
Han finner kjærligheten.
Han finner lykken.
Et stjerneskudd! Så du det?
Nei, vennen.
Jeg gjorde ikke det.
Kom her.
Kom, vennen.
Det er så folksomt her.
Fullpakket og tett.
Folk er oppå hverandre ved kysten.
Og i gatene.
Gatene er fylt med gullsmeder og teppehandlere.
Mor insisterer på at vi besøker denne butikken.
De er vakre, mamma.
Jeg elsker dem.
Ekte Hereke-tepper.
Hundre prosent silke, frue.
Disse også?
Ja, det er også av silke.
Det er nydelig.
Kom, vennen. Vi går.
- Ha en fin dag. - Du også.
Den ser bra ut. Sant, mor?
Den er nydelig.
Prøv denne også.
For en fin farge.
- Mamma. - Ja?
Hvorfor prøver jeg dem? Vi har ikke penger.
For å kjøpe dem når vi har det.
ALTUN HOSTEL LUFTANLEGG, TV, WIRELESS
Vi bor på et hostel fullt av unge turister.
Vi er sparsommelige nå. Utenfor systemet.
Vi spiser det vi finner på gata.
Mor skriver ned ting i notatboka si.
Jeg har ikke noe til deg, men...
Vil du ikke ha? Vi kan dele.
Kos deg, vennen.
Kanskje vi farger det en dag.
Du likte hårfargen min før.
Ikke nå lenger?
Skjønnheten din tiltrekker folk, vennen.
Du stikker deg ut, selv i store mengder.
Så det er derfor du sluttet å ordne håret mitt.
Enkeltknuter, doble knuter, hestehaler...
Du gjorde så mye fint.
Jeg må lage plass til deg, Bambi.
Først må jeg finne penger til deg og så gi deg så mye rom som du trenger.
Du snakker som om vi er halvveis i boka. Det bekymrer meg.
Hvorfor sier du det nå?
Hvordan skal du lage plass?
Du er det beste jeg har lagd.
Det eneste fine.
Jeg har levd for deg.
Og jeg er glad jeg gjorde det.
Greit. Jeg ringer deg.
Dere har ikke mor- og datter-saken.
De mener dere kastet bort tid og rotet det til.
Hvem tar den da?
Husker du mannen på hotellraidet som var høy på pæra?
- Han. - Hør her.
Jeg sier det, han dreper dem om han finner dem.
Selvfølgelig. Det er det de vil, sant?
Jeg vet ikke hvorfor folk går med smykker.
Isdronningen gikk også alltid med smykker.
Hvorfor kjører de dyre biler?
Hvorfor vil de være i store folkemengder?
Det er sånn de er.
Falske sjeler og horrible horder.
Men vi trenger folkemengden nå, vennen.
Vi går iblant dem og blir usynlige.
Kom.
- Hvor skynder vi oss hen? - Dit.
Jeg elsker dette skjerfet. Jeg kjøper det.
Går det bra, mamma?
Det er ikke deg. Ikke fargen, ikke stilen.
Vi har begrenset oss til tre butikker.
- La meg gjette. - Prøv.
Den lille gullsmeden,
den store gullsmeden og teppehandleren.
Bra, vennen.
Jeg har gitt opp gullsmedene. De kan gjøre mer skade enn det er verdt.
Velg en, da.
Det stedet.
Når skal vi gjøre det? I morgen?
I morgen blir en lang dag,
når den beste dagen alltid er den korteste.
Jeg ville dere skulle se det.
Jeg ville dere skulle vite hvem det er. Bli kjent med henne.
Løytnanten var bestemt. Han hadde gått av hengslene.
Han var besatt av moren. Hendelsen...
Hendelsen...
...kastet meg inn i en avgrunn.
Du skulle tro folk overdrev om de fortalte deg om det.
Jeg vet ikke.
Det ødela meg.
Vi kan ta en pause om du trenger.
ALTUN HOSTEL
Du må ikke vite alt.
Jeg ville aldri at du skulle vite om de vonde tingene.
Det var alltid målet.
Jeg vet det, mamma. Du har alltid passet på meg.
Med de av- og på-knappene.
"Trykk på slett, Bambi. Glem dette, Bambi."
Nettopp.
Se nå.
"Bambi, ikke still spørsmål som får meg til å falle sammen."
Vær så snill. Ikke få meg til å falle sammen."
Jeg vet alt nå, mamma. Jeg er også en del av det.
Husker du snøstormen i New York?
Ja.
Jeg skulle ønske...
Jeg skulle ønske du forble den kalde, lille jenta med røde kinn.
Jeg skulle ønske det, mor.
Vi må gjøre oss klar.
Å ja?
Jeg er så tørst.
Kan du hente vann til meg?
Ja, jeg gjør det med én gang.
- Hvem er det? - Rom 207. De kom da dere dro.
Her er gjestelisten.
Takk.
- Disse er ferdige, sant? - Ja.
Jeg er tilbake, mor.
Du ser klar ut.
Ikke forlat rommet før jeg er tilbake.
Hva mener du? Skal vi ikke gå sammen?
Nei. Du blir her og pakker sammen.
Men mamma, vi er Måneenheten. Vi må holde sammen.
Nei, vennen. Vi kan ikke la dine hender bli skitne.
Jeg er sterkere enn deg.
Ja, det er du, for jeg har ikke latt dårlige minner besudle sjelen din.
Jeg ville aldri at du skulle bli som meg.
- Men mamma... - Nok nå, Bambi.
Du er et lykkelig barn.
Du er min datter. Min datter.
Men jeg er min mors datter.
Min fortid er den som er ubehagelig.
Vi er ikke like.
Du kan ikke bryte reglene vi lever ved.
Jeg lar det ikke skje.
Så du blir på rommet, greit?
Greit. Unnskyld.
Kom her.
- Vil du gjøre noe for oss? - Gjerne, mor.
Er Bambi vår bønnebok?
Ja.
- Kan du den utenat? - Ja.
Så be.
Be for oss begge.
Ikke la meg være alene i skogen, mor.
Hvem tar du meg for, vennen? Bambis dumme mor?
"Den siste tiden hadde Bambi vært mye alene.
Hans mor forsvant
og kom ikke tilbake, uansett hvor mye han ropte på henne.
Himmelen hadde blitt blek og grå.
Den mørkeste natten falt over skogen.
Moren hans kom plutselig ut av buskene.
Hun skrek i smerte. Noen var etter henne.
Det føltes som en lek for Bambi,
men så skjønte han at det ikke var det.
Hans mor, som skrek av smerte..."
Jeg kan ikke fortsette.
Jeg klarer det ikke.
Sov, Bambi. Bare sov.
Sov.
Her er du, vakre gaselle.
Hvem er du? Hvem?
Hvem er du?
Din frik.
Hvordan liker du blodkaffen din?
Mor?
Din mor lot deg ikke være alene i skogen.
For du er ikke Bambis mor. Du er min mor.
Mor?
La meg vaske hendene dine.
Min lille mor. Du er barnet mitt nå.
Søppelposen er full av kontanter og smykker.
Det vil være nok i mange år.
Var det så ille, mamma?
Det var første gang jeg måtte gjøre det for penger.
Ikke for beskyttelse, men for penger.
Stille.
Det var fryktelig.
- Det var uutholdelig. - Glem det, mamma.
Begynn med Isdronningen og glem alt.
Vi kan begynne på nytt.
Rene ark.
Nei, vennen. Du skal glemme, og jeg skal huske.
Det er min straff, Bambi.
Vi må gå.
Mamma?
Hva skjedde?
Du er såret. Hvordan skjedde det?
Glass. Det er dypt.
Hvorfor sa du ikke det?
Legg deg ned. Slapp av.
Rolig.
Legg press på det.
Jeg har pengene du trengte.
Nå er det på tide å gi deg plass, Bambi.
Om jeg må erstatte deg, så vil jeg ikke det.
Se så mye vi har. Det er nok til oss begge.
Vi må reise.
Men vi kan ikke.
Vi må stoppe blødningen.
- De tar oss om vi drar på sykehus. - Jeg vet det.
La meg håndtere det.
Straks tilbake.
Hva er disse her?
Hva i huleste?
APOTEK
- Kan jeg hjelpe deg? - Jeg må ha bandasjer.
Gasbind, desinfeksjonsmiddel, jod, bomull.
Er noen skadd?
Smertestillende også. Ja, noen er skadd.
Jeg kan si hvor sykehuset ligger.
Jeg må bare bandasjere såret, men det er godt å vite.
Gå ned gaten i et par kilometer.
Du ser det med én gang.
Er dette nok?
I massevis. Vekslepengene.
Nei, behold dem.
Jeg er her, mor. Jeg er her.
Her. Jeg har det. Jeg har alt vi trenger, mor.
- Går det bra? - Det går bra, vennen.
HOTELLMORDERNE ER ETTERLYST OVERALT!
Gjør det vondt?
Nei. Det går bra, vennen.
Ta smertestillende. Det vil hjelpe.
Hva er i veien, Bambi?
Hva er det, vennen?
Gutten i resepsjonen er mistenkelig.
Vi fikk en telefon.
Vi hadde ikke visst at de var i området vårt ellers.
Vi visste om ranet, men ikke at det var moren ennå.
Gutten i resepsjonen anmeldte det.
Han hadde fåt mistanke.
Så han søkte det opp på PC-en
og anmeldte det.
Vi drar nå med én gang.
- Sikker på at du klarer det? - Så lenge du hjelper meg.
- Gata ser tom ut. - Ja, den er tom.
Jeg var forsiktig på vei tilbake. Jeg gjorde som du sa.
Bra, vennen.
Vi er ikke halvveis i boka ennå.
Nei, Bambi.
For du redder oss hver gang.
Hør etter. Ingen skyter før jeg sier det.
- Går det bra? - Ja.
Kom igjen.
Det er taxiholdeplass i neste gate.
Vi ordner en båt etterpå.
Bambi.
Så du det?
Ja, mor. De er her for oss.
De er for nær.
Gå fortere.
Fort.
Vi blander oss med de falske sjelene og de horrible hordene.
Kom igjen.
Jeg føler meg sikker.
For vi er over halvveis i boka.
Vi har gjort det vanskelige.
Vi gir ikke opp. Vi skal ikke gi oss.
Aldri.
- Vi kommer oss av gata, vennen. - Vi har måttet tåle mye verre.
Du vet hva du må gjøre, sant?
Ja.
Du, Bambi.
Vi kan ikke dø selv om vi vil.
- Løp, Bambi. - Løp, mamma.
Løp. Løp, Bambi!
Stopp! Politi!
"'Nå', sa moren,
'må du komme deg vekk og ikke komme nær meg.'
Bambi hoppet med sine siste krefter.
Han braste gjennom snøen.
Og plutselig så han moren bli skutt.
Men han visste ikke om den som falt var hans mor.
Skuddene skremte ham så mye
at han ikke kunne se.
Frykten hadde omgitt ham.
Bambi løp gjennom skogen uten å stoppe."
Han nølte ikke. Han meiet henne ned.
Men vet du hva? Hun ble igjen, så jenta kunne rømme.
"Løp, min 'noe'", sa hun.
Jeg vet hun sa "løp", men jeg hørte ikke resten.
Det hørtes ut som "dandy".
Hun ga oss det blikket.
Som om hun sa: "Faen ta dere."
Og jenta så seg ikke tilbake.
Med en søppelpose i hånda og sekken sin
forsvant hun inn i mørket.
Vi lette overalt.
Hoteller, hosteller, flyplasser, bussterminaler...
Overalt, en etter en.
Men...
...siden den kvelden ble hun aldri sett igjen."
Tekst: Ekaterina Pliassova